Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
DE DØDES DAG
Mérida på Yucatánhalvøya
var stedet hvor tidenes største katastrofepå planeten vår fant sted.
En hel asteroide slo ned akkurat her.
Det skjedde flere millioner årfør menneskeheten dukket opp,
men likevel føles dette ildkule-ritualetsom en gjenskapelse.
Oldtidens mayaerkunne utvilsomt ikke ha visst det.
Vi vet ikke hva som vilkomme mot oss i fremtiden...
TSJELJABINSK, SIBIR
...og som til slutt vil utslette oss.
Men den vil se utsom denne ildkulen over Sibir,
bare mye større.
Det de enkle dashbordkameraene tok opp,
føles som science fiction.
Besøkende fra andre verdener,fra universets mørke, har kommet.
Og utallige flere er fortsatt på vei.
WOLFE CREEK-KRATERETVEST-AUSTRALIA
Hvis det skjer noe stort,vil det lyse opp himmelen selv i dagslys.
Men det kan væreflere millioner år til det skjer.
Meteoritter treffer stadig vekkplaneten vår,
og de større meteorittenehar endret hele landskap.
Men de har også etterlattet dypt inntrykk på kulturene.
Et godt eksempel er islamsk kultur.
Ifølge eldgammel tradisjonble en stein sendt ned fra himmelen av Gud
for å vise Adam og Evahvor de skulle bygge et alter.
Meteoritten slo ned derden hellige byen Mekka senere ble bygget.
MEKKA, SAUDI-ARABIA
Vi er på det helligste stedeti den muslimske verden.
I midten står Kaba.
Innmurt i det østlige hjørnetfinner vi den Den svarte stein.
Den ble høyaktet alleredei førislamsk tid,
minst et årtusenfør profeten Muhammed grunnla islam.
Den svarte stein er helt innfattet i sølv,
og ingen får lov til å analysere den,men den er nesten garantert en meteoritt.
Islam er en religionmed 1,9 milliarder troende.
For pilegrimene er Den svarte steinen av de mest aktede relikviene.
Den tiltrekker seg utallige millionerberøringer og kyss.
Som ikke-muslimer får vi ikke engangsette fot i den hellige by,
så vi måtte sette vår lit tilmobilvideoer fra en av de troende.
Tilbake i den australske ørkenensendeløse stillhet.
Clive Oppenheimerfra University of Cambridge,
som startet denne filmens reise,forklarer meg...
Forskere ble først klare overdette enorme hullet i bakken i 1947,
da det ble oppdaget fra luften.
Krateret er rundt én kilometer bredt.
Det ble dannet daen bit av en jernasteroide
på størrelse med et slagskip,som bevegde seg i 15 kilometer i sekundet,
dundret i bakken.
Kraterveggene rundt bunnen herer laget av de eldgamle steinene
som knuste under nedslagetog ble kastet rundt.
Meteoroiden blenesten fullstendig tilintetgjort,
og bare noen få biter har blitt funnetspredd rundt om i ørkenen.
Mønsteret tyder på at ildkulenkom fra den retningen der borte.
Temperaturen er så intensat den skaper en enorm varmesøyle
som går gjennom atmosfærenog inn i stratosfæren,
og det regner glødende resterover et veldig stort område.
Og det var selvfølgeligen enorm seismisk energi
som ble skapt av selve nedslaget.
Så store jordskjelv.Jeg mener, vi står midt i ørkenen her,
men hvis du ser for deg at dettehadde skjedd i et urbant miljø i dag,
så hadde det blitt enorme ødeleggelser.
Å bli truffet av en meteoritthar nesten aldri skjedd?
Det var en kvinnesom ble truffet av en meteoritt
som slo ned gjennom taket hennes
og traff henne mens hunsatt i en lenestol og så på TV.
Sylacauga-meteoritten.
Hun overlevde,men fikk et fryktelig blåmerke.
Selv om området rundt krateretvirker bart og utrivelig,
var det alltid aboriginer i dette området.
Mange av dem livnærer seg som kunstnere...
BILLILUNA KUNSTSENTER
...som de i det nærmeste fellesskapet,Billiluna.
De kunne ikke ha sett nedslagetfor over 100 000 år siden,
men det har vært mer nylige hendelsersom kan ha vekket et kulturelt minne.
I maleriene deresdukker krateret ofte opp som et motiv,
men det går dypere enn som så.
Vi møtte Katie Darkie,en av fellesskapets største kunstnere.
Dette er et av dine malerier, ikke sant?La oss ta en titt på dette.
Fortell oss hva det er vi ser på her.Det er et vakkert maleri.
Dette er sanddynen.
Og dette er gresset.
Og det er ingen karnti. Ingen poteter.
KUNSTNER
For lenge siden pleide de gamle å si...
...at en mann dro på jakt i bekkene.Han jaktet på fugler.
Han gikk gjennom tunnelen under elven,
som vi kaller en bekk.
Han kom ut på den andre siden av krateret,
og så gikk han tilbake til dit han kom fra
da han jaktet.
Og hvordan ble krateret tili denne historien?
Hva er opphavet?
Vel, i kartiyas verdenvar det en meteoritt som falt ned der.
-Det er de hvite folkenes historie.-De hvite folkenes historie.
Noen sier at en stjerne falt ned der.
Men forfedreneog de gamle folkene fortalte oss
at det var regnbueslangensom falt ned i krateret.
Det var sånn vi fikktre forskjellige historier om krateret,
men de knyttes sammen til én.
Vi tar alltid med oss barna.
Hver helg slår vi leir der ute.
Det er der vi kjenner nærværetav forfedrene våre og familien vår.
At de passer på ossnår vi drar ned og besøker krateret.
Det er et veldig spesielt sted for oss,og for familiene våre også.
Meteoritter har falt ned på måfå.
En stor en falt nedi Alsace-regionen i Frankrike.
Men her forandret den menneskers situasjonog påvirket historien.
I horisonten ligger byen Ensisheim.
FRANKRIKE
På 1400-talletble verdenshistorien formet her,
siden Habsburgmonarkietfikk sin legitimitet
takket være en fallende stein.
En minnetavle markererstedet hvor den falt ned.
Clive tok med segprofessor Simon Schaffer,
en kollega fra University of Cambridge.
Han er vitenskapshistoriker,og en av våre siste polyhistorer.
Hva skjedde på den dagenden 7. november 1492?
Så på denne utrolige dagen
dukket en ildkule opp sørøst på himmelen,i den retningen.
Den bevegde seg utrolig fortog lagde en pipelyd på sin vei.
Så traff den dette jordetrundt klokka 11.30 om morgenen.
Ifølge de fleste rapportenevar det bare én person som sto på jordet.
En gjetergutt.
Han vil ha sett noe helt utrolig.
Han vil ha settat en stein på 140 kilo traff jordet
og dannet et hull.
Den 7. november 1492,den dagen denne steinen falt ned,
var bare noen få dageretter en annen stor landkjenning:
At Christofer Columbus og hans mannskapankom Den nye verden i Karibia.
Det er i bunn og grunntakket være Columbus
at det vokser mais på dette jordet.
Dette er resultatet av frembruddeti det europeiske landbruket
av avlinger som frem til dabare hadde grodd i Amerika.
Steinens fall var faktisk så viktig
at det finnes noen krønikersom tar for seg året 1492
som bare nevner Ensisheim-steinen,og rett og slett utelater Columbus.
Den hadde falt ned,kanskje etter Guds plan, som de trodde,
like ved en ekstremt viktig by:
Ensisheim i Alsace.
Ensisheim var på den tiden hovedkvarterettil de østerrikske styrkene
i denne delen av verden.
Og innen to uker etter steinens ankomst,
ville Østerrikes hærfører,
den øverstkommanderende, Maximilian,også ankomme byen.
For himmelens skyld,hvorfor falt steinen ned her på den tiden?
Grunnen til at steinen falt ned på jordetvar nettopp for himmelens skyld.
For de menneskene
ble fantastiske og overnaturlige tegnfra himmelen sett på som beskjeder.
Dette var så å si en e-post fra Gudtil Maximilians undersåtter
for å fortelle dem at hans herredømmevar berettiget, at han ville slå fiendene
og at de skulle adlyde hans ordrer.
Hvor kommer din fascinasjon fra?
Jeg tror at en av tingene som gjørat man blir helt besatt av meteoritter,
er at de bærer betydning. De bærer mening.
Folk trodde at de førte med segandre typer fall.
Med kroppsdeler og frosker og blodregn.
Med pester og andre katastrofer.
Noe som en meteoritt er en organisme,
et dyr, nesten, som taler til oss.
Og jeg syns det er en veldig mektigog megetsigende tanke.
Tanken om at meteoritter har betydning,
og at menneskehetens oppgaveer å tolke hva den betydningen er.
Simon Schaffer kunne ha fortsatt å snakke
uten å bli kjedelig i åtte timer i strekk,
men vi ville se det som gjenstårav den ekte steinen på det lokale museet.
Den føles uvirkelig,og fremkaller fantasier.
Byens borgermesterville ønske oss velkommen.
Han står her sammen medmeteorittens venner.
Dette emblemet er tattfra et tresnitt fra middelalderen.
Man ser det overalt.
Men nå til dags betyr det å tenkeflere århundrer tilbake og fremover.
Har disse medlemmene av steinens brorskapen fjern fremtid i tankene?
Hva er det de tenker på?
Hva slags omfattende planer har de?
Hva om menneskeheten dør ut?
Hva etterlater vi til fremtidigeastronauter fra en fremmed galakse
som vil vise at vi ikkeville ha etterlatt en fallen våpenbror?
Rett ved siden av steinenoppdaget vi denne installasjonen.
"Hei, jeg heter Jean",
sier bildet,og håper at romvesenene snakker fransk.
"Jeg er gruvearbeider,og dette er hvor vakker verdenen vår var."
"Da vi så opp på nattehimmelenog skjønte at planeten vår var i fare,
tok vi våre forholdsregler.
Vi gravde tunnelerog bygget tilfluktsrom under bakken.
Vi tror vi har mulighetentil å overleve i et helt tiår.
Hvis det kommer en stor ildstorm,
føler jeg meg trygg påat menneskeheten kan overleve den.
Men jeg er ingen spåmann.Jeg er bare gruvearbeider."
"Jeg ønsker deg en god ende på besøket."
NORGE
Neste destinasjoner den store idrettshallen i Oslo i Norge.
Den er så romsligat det er en hel fotballbane der inne.
Men vi var interessert i taket,
og vi var interessert i denne mannen,Jon Larsen,
Norges mest kjente jazzmusiker.
Men det er som amatørforsker
at han har all mulig grunn tilå være på dette store taket.
Hvordan begynte det?Hvordan fant du dette stedet?
Jeg lette på Google Earth,
og fant det største taket jeg kunne se.
Denne idrettshallen hadde nokdet største taket i Oslo på den tiden.
Og så innså jeg at...
Små gjenstander vil rulle nedlangs siden og samle seg her,
og ende opp rett ved avløpet.
Vi kan se at det er mye smuss her,
men i det smusset vil vi finnede kosmiske støvpartiklene.
Hvordan begynte du?
Du har vært en vellykket musikeri fire tiår.
Hvorfor endte du opp på takene?Var det for å slippe unna fansen?
Nei. Jeg har alltid samlet på steiner,og vært interessert i geologi.
Det har vært hobbyen mini hele livet mitt.
Så, plutselig, for ti år siden,på frokostbordet ute en morgen,
oppdaget jegen skinnende svart prikk på bordet
som ikke hadde vært derto sekunder tidligere.
Jeg la den på fingeren min,
og siden jeg har bakgrunnsom amatørmineralog,
kunne jeg se:"Jøss, dette er en liten stein."
Og vi bare: "Hvor kom den fra?Er den fra verdensrommet? Jeg vet ikke."
Men så begynte jeg å google litt,og fant ut
at det er noen underlige,små, kosmiske støvpartikler
som heter mikrometeoritter.Så begynte det hele.
Du tror det er noen her. Hva slags utstyrtrenger du for å samle inn denne guffen?
Hovedvåpenet mitt er denne magneten.
Jeg bruker hovedsakelig magneten fordimikrometeorittene er magnetiske.
Først putter jeg selve magneteni en beskyttende lynlåspose, sånn.
Og kroken er hendig, bokstavelig talt.
Det er utrolig at Jon Larsenved hjelp av så primitivt utstyr
har grunnlagt en helt ny vitenskapsgren.
Og nå vil prøvene bli samlet her.
Jeg senker den ned til bakken, slik.
Tunge partikler vil rulle nedog bli værende ved den tyngste delen.
Dette kan være noen mikroskopiskemagnetiske partikler.
Jeg skal se på dem senereunder mikroskopet.
Hvor mange slike kosmiske partiklerstrømmer til jorden per dag?
Vet vi antallet?
Ja, rundt 100 tonn.
Se for deg to store lastebiler som hellerkosmisk støv over jorden hver dag.
Men det er det samme somén liten partikkel
per kvadratmeter i året.
Partiklene er budbringere, ikke sant?
De har visstet veldig bestemt budskap til deg.
Ja, for meg er de det,og de er det eldste materialet som finnes.
Ingenting har reist lengre.
Når jeg plukker opp én mikrometeorittog kjenner den på fingeren,
har intet annet menneskenoensinne tatt på noe eldre.
Jeg mener,det er som å se evigheten i øynene.
Dette er asken fra en annen generasjon,
en tidligere generasjonav døende stjerner.
Så den har en historie som strekker seghelt tilbake til det store smellet.
Dette er Jan Braly Kihle,
en geolog som skal analysere Jons prøverunder mikroskopet.
Vi elsketat han var utkledd som Wyatt Earp.
Han ble født i Texas,
men det er noe mer ved ham.
Han har overlevd kreft fire ganger,
og ifølge hamvar to av diagnosene rene dødsdommer.
Han ønsker å bidra til kreftforskningen,
og er nå involvert i banebrytende arbeidmed nye kreftbehandlinger.
Dette er underverdenen, hvor viprøver å få fotografisk dokumentasjon.
Dette er vennen min, Jan Kihle.Vi har jobbet sammen i årevis
for å ta fargebilder med høy oppløsningav mikrometeorittene.
Vi har forstørret dem merenn noe annet sted i verden.
Hvor mye må de forstørres?
Du kan se at partiklene er så småat det nesten er umulig å se dem.
De må forstørres 2000,eller enda bedre, 3000 ganger.
Da vil bildet bli én meter i diameter.Det er det vi trenger.
Alle sa det var umulig, men nå har viskapt en helt ny form for vitenskap.
Og husker du tilbakemeldingenevi fikk fra kollegene våre?
-De lo hysterisk...-Ja. Å ja.
...da de spurte:"Hva er det dere skal gjøre? Hva?
Alle vet at det er umulig.
Du vet, signal/støy-forholdeter over én til én milliard. Sett i gang."
-Ble du såret av det på den tiden?-Selvfølgelig ikke.
Det er sånn vitenskap fungerer.
Det handler ikke om følelser,bare nysgjerrighet.
Dette er fra tidligere i dag.
Når vi ser den typen tekstur, så vet vi:
"Ok, dette er en mikrometeoritt,og ikke en industripartikkel."
Den er ganske uskarp nå.Kan vi ta et bilde av den?
-Nei, vi...-Nei.
Hvis vi bare...
Når vi blir for entusiastiske, vil selvhjerteslagene våre skape forstyrrelser.
Så det er ikke mulig.Vi må forlate rommet når vi tar bildene.
Hvor kom partiklene fra til å begynne med?
Det er et godt spørsmål,for vi vet ikke svaret.
De kommer åpenbart fra verdensrommet,så noen av dem er fra asteroidebeltet.
Andre kan være materiale fra kometer.
Men det kan også være partiklerfra andre galakser og solsystemer.
Vi vet ikke hvilket himmellegemehvert enkelt korn kommer fra.
Det er helt utrolig.
Hver tirsdag kveld,når Jon tar med seg nytt materiale,
blir vi helt forbløffet.Det er som å være en unge igjen.
Disse partiklene er småog enslige i rommet også.
Noen av dem har aldri nåddstørre målestokk,
og har for eksempel ikke begynt å dannesmå planeter i asteroidebeltet.
Det er faktisk kosmisk støv.Støv er kosmos' valuta.
Helt øverst, for eksempel,finner vi nikkeljern.
Og her ser vi begynnelsen påveldig fin krystallisering.
Det begynte med bare glass.
Og nå begynnerolivinkrystaller å danne seg.
På utsiden er deten veldig tynn kant av jernsulfid.
Dette ser utsom en slags isdekket eksoplanet.
Ser ut som pakkis. Ja.
med isfjellene som faller fra hverandre.
Denne er spesielt interessant.
Den var veldig varmda den ankom atmosfæren.
Foran, altså øverst, kan vi se retningenden bevegde seg gjennom atmosfæren.
Når den begynner å falle langsommere,blir tungmetallkjernen dyttet fremover
av... tregheten,
og ender opp som en metallhaugforan på partikkelen.
Nok en gang ser vi nikkeljern foran.
Selv om vi har samlet inn2500 forskjellige prøver nå,
så er ingen identiske.
Så når man begynner
å bli kjent med mikrometeoritterog kosmiske støvpartikler,
vil man se at de er veldig annerledesenn jordisk geologi.
De har vært gjennom en prosessi ekstremt høy hastighet,
femti ganger raskereenn en kule fra en rifle,
og med temperaturer fra helvete.
Og så ender de oppsom skatter fra verdensrommet.
Det vakre og fremmede vi akkurat så,kan bli enda mer fremmed.
Det er sånn mønsteret ser ut.
Hvis du holder den fast,skal jeg gå frem til tavlen...
Mønsteret Clive projiserer her,
er bevis på noesom vi trodde var utenkelig.
Det har å gjøre med materialeti krystallstrukturer
som virket helt umulig:Såkalte kvasikrystaller.
Dette er mannensom nektet å godta at det var umulig.
Han er den verdensberømte kosmologenPaul Steinhardt fra Princeton University.
Du endte opp med å finne bevis påen naturlig kvasikrystall
fra universet.Den ble funnet i en meteoritt.
Men hva er en kvasikrystall?
Så en kvasikrystall er et slags materialesom vi trodde var umulig.
I hundrevis av år var vi sikre påat vi hadde bevist at de var umulige.
Men nå vet vi at de ikke bare er mulige,
men også at de ble laget i universetlenge før vi hadde forestilt oss.
Vi begynner med noe enkelt.
Krystaller følger et ordnet mønster,
som flisene på baderomsgulvet ditt.
-Ok.-Bare enkle firkanter.
Firkantede fliser passer sømløst sammen,
men med pentagoner,som har femtallig symmetri,
havner man fort i trøbbel.
Vi går litt denne veien.
Og...
-Jeg ser allerede problemet.-Ja, ser du hva som skjer?
Et mellomrom, så nå må vi ta noen valg.Vi kan ikke fylle mellomrommet.
Jeg kan legge den dereller der, men det er ingen måte å...
Atomer hater mellomrom.Når man skaper mellomrom med ekte atomer,
vil de flytte seg rundt og fjerne dem.
Femtallig symmetri varkjent for å være forbudt for materiale.
Men kvasikrystaller er enda merkompliserte og mystiske enn dette.
Vi kan først ta en titt påmønsteret til en kvasikrystall,
så vi får et visuelt inntrykkav hvordan de er.
Et godt eksempel er disse flisenedu ser på bordet.
Hvis du ser nøye etter, ser duat mønsteret bare består av de to formene.
De er høns.
Det ser ut som et puslespill for barn,
men det ligger genial matematikk bak det.
Dette mønsteret ble oppdagetav sir Roger Penrose på 1970-tallet.
Han var matematiker,og til tider var han også kosmolog.
Det er forbløffendeat mønsteret til en kvasikrystall...
DARB-I IMAM-HELLIGDOMMEN
...kan bli funnet i en helligdomi Isfahan i Iran.
Uten noen kunnskap omde underliggende matematiske prinsippene,
greide håndverkere for over 500 år siden
å løse den umulige geometrienav femtallig symmetri.
Sånn.
Jeg bør advare deg...
Advarselen var berettiget.Ja, det blir faktisk så komplisert nå
at vi ikke skal torturere deremed detaljene.
Bare en smaksprøve.
Så i stedet for bare ett ikosaeder,har vi et ikosaeder av ikosaedre.
Og vi sa: "Kanskje det gjørat man stadig kan bygge utover
og opprettholde denne strukturen."Men vi havnet i trøbbel.
Men denne modellen løste problemet.
Den forestiller en ekte kvasikrystall.
...og man kan bare bygge dette planet...
Nå ønsket Steinhardtå finne en i naturen.
Du endte opp med å gjøre feltarbeidpå Kamtsjatkahalvøya.
Det må ha vært inspirertav den teoretiske...
Ja. Inspirert av denne modellen.Fordi denne modellen sier:
"Vel, hvis atomene har kreftersom er som disse låsene,
så er de nødt tilå danne denne strukturen."
Det fikk meg til å tenke:
"Er det mulig at naturenlagde en kvasikrystall før menneskene?"
Slik begynte en flere tiår lang letingetter en naturlig kvasikrystall.
Til slutt fant vimineralogen Luca Bindi i Firenze.
UNIVERSITETET I FIRENZE
På museet sitthadde han en bitte liten prøve av...
Vel, en stein. En kompleks stein som haddeet lite kvasikrystallkorn inni seg.
Ved å studere den prøven,
fikk vi et hint om at dette varen bit av en meteoritt.
For å bevise det, måtte vi finne uthvor steinen egentlig kom fra,
og se om vi kunne samle flere prøverfor å bevise det.
Så Paul Steinhardt og Luca Bindi
dro på en ekspedisjontil den østligste delen av Russland,
rett ved Beringstredet.
Det røde merketviser hvor de fant meteorittbiter.
De ble funnet langs en bekksom heter Listvenitovyj,
som ingen har hørt om.
Ekspedisjonen hadde med seg medlemmerfra det russiske geologiteamet
som fant den første prøvenfor flere tiår siden.
De måtte gjennom uutforsket terreng,noe som var helt nytt for Paul Steinhardt.
Hans utendørserfaring strakk seg kuntil plenen på Princeton University.
Utallige mygg plaget ham.
Her ser vi hammed et myggnett over ansiktet.
Han sov urolig.
Bjørnene dukket ikke bare opp i mareritt,men var virkelig der ute.
Det harde arbeidet med å lete ettermeteorittbiter ga uttelling.
Den første undersøkelsen av funnenevirket lovende.
Nå hadde Bindi og Steinhardtgrunn til å feire,
selv om de ennå ikke kunne viteom kvasikrystallene var der.
Røntgenbilder av diffraksjonsmønsteretfra prøvene de nylig hadde funnet,
avslørte den forbudtefemtallige symmetrien.
Det bevisteat det var kvasikrystaller i meteoritten.
Kan du beskrivehva du følte da du så det?
Jeg tror alt... Det var som om tidensto stille i det øyeblikket.
Da...
Da jeg så bildet, visste jeg umiddelbart
at vi endelig hadde oppnådd alt detvi hadde prøvd å oppnå i flere tiår.
Og vi hadde bekreftet at kvasikrystallen
ikke bare ble til i naturen,men ble til i verdensrommet.
SENTER FOR METEORITTSTUDIER
Vi legger materialeneshemmelige mysterier bak oss,
og ser på de mer vanlige steinenesom har falt ned på oss.
...så vi har en klebrig matte her.
Arizona State Universityhar en stor samling.
For å fjerne smussetnår vi går inn i det rene hvelvet.
Men ville historier ventet oss.
Så når vi går inn, må du tråkke på denfor å fjerne smusset.
Greit.
Konservator Laurence Garvie ledet oss.
Vi har positivt trykk her innefor å sørge for at ren luft kommer inn.
Fikk du vekk smusset? Bra.
Og vi blir filmet hele tiden.Smil og vink til kameraet.
Men det som er viktig når vi eri et meteorittanlegg som dette,
er at vi holder meteoritteneså rene som mulig.
Vanligvis må vi selv være rene.
Her prøver vi å holde fettetpå fingrene unna prøvene.
Vennligst ta på deg hansker,og så gjør jeg det samme.
Jeg vil vise deg en helt utrolig meteorittsom falt ned for bare noen uker siden.
Den falt faktisk ned i Costa Rica.
Det er en meteorittsom er full av organiske forbindelser.
Og det er viktig. Det forteller ossnoe om vårt tidlige solsystem,
og kanskje om hvordan liveti vårt solsystem ble til.
Jeg har faktisk prøvene her,i disse spesielle skapene.
Dette er nitrogenskap.Ikke sant? Så vi har tørr nitrogen.
Det er viktig at det er tørr nitrogensom pumpes inn i skapene.
Når jeg åpner døren, kan vi høreat nitrogenet blir pumpet inn i skapene.
Og meteorittene blir nå konservert.
De blir ikke utsatt for vanneller oksygen.
Det er den beste konserveringenvi har for øyeblikket.
-Så det er suselyden?-Det er suselyden.
For å gi deg et eksempel, så er dette...
...en av de mest utrolige meteorittene.
Ser du hva den er kalt?
"Hundehuset."
Så la oss bare...
Så... Jeg må legge tilat du ikke må miste den.
-Jeg skal prøve å la være.-Ikke mist den.
Så denne steinen falt nedfor bare noen uker siden i Costa Rica.
Og denne falt gjennom et hundehusmens hunden lå og sov der.
-Hunden ble vel ikke skadet?-Den bommet med noen millimeter,
og sank ned i bakkenrett ved siden av hunden.
Noe annet som gjør denne spesiell,er at noen hundehår sitter fast i den.
Jøss.
Og det som gjør den så utrolig,
er at hvis du lukter på den...
...så kan du faktisk lukte deorganiske forbindelsene som er inni den.
Det er 4,5 milliarder årgamle forbindelser
som ble dannet på en tidlig planetsom ikke eksisterer lenger,
og ble fanget i denne steinen.
Så ble den bare værende i asteroidebelteti fire milliarder år,
helt til den en dag forlot asteroidebeltetog landet i Costa Rica.
Og nå er den i meteoritthvelvet vårt her.
Hva er den lukten? Det er en slags...
Vi vet faktisk ikke, men vi tror...
Det minner om møllkuler.Noe som minner om den forbindelsen.
-Som et løsemiddel eller noe sånt?-Ja, det minner litt.
Jeg legger den tilbake, med mindredu vil holde den igjen. Forresten,
det røde er fra taket på hundehuset.
Og det hvite er fra gulvet på hundehuset.
Innså hunden med en gangat den hadde fått besøk fra himmelen?
Vel, den gjorde ikke det,
men folk har brukt hunder til å leteetter meteoritter på grunn av lukten.
De kan bli lært opp til å finne lukten.Vi legger den tilbake nå.
Dette er Toluca-jernmeteorittenfra Jiquipilco-regionen. Prøv den.
-Ikke mist den på tåen.-Jøye meg.
Jeg mener, den veier kanskje...
Jeg vet ikke, 30-40 kilo.Bare den ene steinen.
-Er det ren jernmalm?-Ren jernmalm, men med mye nikkel.
-Ikke mist den. Klar.-Jeg gir deg den.
Et av de mest utrolige nedslagsfenomenenesom aldri blir vist på TV,
er dette materialet: tektitter.
Her har vi... Det var et nedslag på jorden
som smeltetstore deler av jordens overflate.
I dette tilfellet smeltet nok flere tusenkvadratkilometer nesten umiddelbart.
Sjokket fra det nedslaget
gjorde at materialetble strødd ut over en tredel av jorden.
Når skjedde det?
Vi har tidfestet dettil rundt 750 000 år siden.
Det høres ut som om det er lenge siden,
men fra et geologisk tidsperspektiver det i går.
-Det er et nylig fenomen.-Er det glass?
Det er bare... Så disse greiene...Hør på dette...
Det er bare glass,men det er ikke utenomjordisk glass.
Det er fra jorden,og alt dette materialet smeltet.
Det ble til en smeltemassesom ble strødd ut over jorden.
Så man finner dette i Sørøst-Asia,Filippinene,
gjennom Indonesia, helt ned til Australia,
og så helt ned til Antarktis.
Så dette var en gigantisk begivenhet.
Se på formene.Vet du hva formene forteller oss?
De forteller oss at de ble strødd ut,og at de stivnet i luften.
Hvis vi hadde vært der da den slo ned,ville det vært over for oss.
Jeg mener, alt.
Se for deg flere tusen kvadratkilometer...
Alt under denble nesten umiddelbart gjort om til glass.
Så du sitter der og drikker te,og så blir du gjort om til glass. Alt.
Hver av steinenefra de mørkere verdenene der ute
har sin egen historie.
Gjennom historien har meteorittervekket menneskers fantasi.
Noe så enkeltsom et lys fra en mobiltelefon
får frem den mystiske skjønnhetentil disse reisende fra det fjerne.
Det vi har her...
På det samme senteretfor meteorittstudier i Tempe i Arizona
møtte vi dr. Meenakshi Wadhwa,
en av verdens ledende meteorittforskere.
...40 000 forskjellige meteoritter.
PLANETFORSKER
-Og et verk av Barbara Hepworth.-Ja, akkurat.
Ja, og de er en utrolig ressursfor alt arbeidet vi gjør her.
SENDEBUD FRA ANDRE VERDENER
Hva ser vi på her?
Den runde gjenstanden du ser,er en bitte liten...
Du kan se for deg densom en bitte liten dråpe
som var til stedei solsystemets tidligste historie,
for rundt 4,5 milliarder år siden.
Var det før planetenes akkresjon?
Ja, så dette varda det bare var gass og støv.
Verken planetene eller jorden eksisterte.Ingenting.
Og disse er...
De har blitt beskrevetsom dråper av brennende regn
som... bare kondenserteut av stjernetåken, skyen av gass og støv.
Sannsynligvispå grunn av noen støtprosesser
som fant sted i den tidligste historienav vårt solsystem.
Og vi vet ikke egentlighvor støtene kom fra,
men vi tror det erslike prosesser som finner sted
i andre solsystemer som blir dannet i dag.
-Hvilke mineraler finner vi der?-Så det du ser her...
Du vet dette vakre mønsteretsom ser ut som et glassmaleri?
Det er et mineral som heter olivin.
Og det er på en måte...Når jeg roterer den i denne...
Når det gjennomfallende lysetskinner gjennom disse mineralene,
så blir lyset polarisert,
og da vil selve mineralet på en måteslukke lyset i visse retninger.
Så du ser på en måte at det blir lysere,og så mørkere.
Det er somet vakkert glassmaleri, egentlig.
-Jeg syns det er litt...-Det er nydelig.
Her er en skive...
En tynn skive av den Mars-prøvensom jeg så på for første gang
da jeg akkurat hadde begyntå studere meteoritter.
Og jeg ble fascinert. Det virket så kjent,men det kom fra en helt annen verden.
Vi vet at steinen kom fra Mars,siden det er gasser fanget i den
som har akkurat samme sammensetningsom atmosfæren på Mars.
Så når man varmer opp en bit av steinen,
så frigjøres gassene,og man kan måle sammensetningen av gassen.
Og det er akkuratden samme sammensetningen
som den vi målte med romfartøyet på Mars.
-Utrolig.-Ja, det er utrolig.
Hadde Carl Saganrett i at vi er laget av stjernestøv?
Vi er alle stjernestøv, absolutt.Jeg mener, alle elementene i kroppen vår
ble fremstilt i andre stjernerfør de kom hit.
Så ja, vi er alle stjernestøv.
-Til slutt.-En vidunderlig tanke.
Ja.
Dette var den eneste gangengjennom hele filmingen
hvor jeg ikke kunne dy meg.
Jeg måtte gripe inn fra bak kameraet.
Jeg tror at jeg ikke er stjernestøv.Jeg er bayrer.
Ja, de er laget av noe helt spesielt.
Ja, det stemmer.
Reisen førte oss
til ethvert sted hvorstore ildkuler slo ned på jorden.
RAMGARH-KRATERET
Vi ville viteom livet hadde kommet fra det ytre rom.
Dette er Ramgarh-krateret i Rajasthani Nord-India, som er fire kilometer bredt.
Fra ovenlegger man umiddelbart merke til det,
men nede på bakkenmerker man knapt at man er inni et krater.
Men hinduistiske templerhar blitt bygget her siden 900-tallet.
Vi var nysgjerrige påom organisk materiale i meteorittene
kunne ha gitt oss livsingrediensenepå planeten vår.
Vi oppsøkte ekspertisen tilprofessor Nita Sahai,
som studerer overgangenfra kjemi til biologi.
Og vi er i dette...I dette store krateret her,
som ble dannet av et meteorittnedslag.
Og vi vet ikke om den var karbonholdig,
men vi vet at dissekarbonholdige meteorittene
har alle mulige slagsorganiske molekyler i seg.
Hva er de viktigstesom kan være livets byggeklosser?
Alle livets byggeklosserhar blitt funnet i meteoritter.
GEOKJEMIKER
Aminosyrer fra proteiner,
lipidmolekyler,som cellemembranene består av,
og utrolig nok også ribose,som er en sukkerart.
Jeg syns det er helt forbløffende
at man kan finne sukkerarter og tingsom danner proteiner i en meteoritt.
Ja.
Dannes de geologisk,som mineraler, eller...
De er ikke som mineraler i den forstandat de er organiske molekyler,
og mineraler er uorganiske,men de har trolig blitt dannet
gjennom organiske molekylersinteraksjon med mineraloverflatene.
For eksempel på interstellare korn,
så vel som på overflateneav selve meteorittene.
Det er fortsatt et stort steg fra å hadisse ingrediensene til å skape liv.
-Ja.-Hva trenger vi?
Vi trenger vel en slags smeltedigelog en varmekilde?
Ja. Så man må få disse enkle byggeklossenepolymerisert i lengre kjeder,
siden lengre kjeder har evnen tilå folde seg og være funksjonelle.
Hva syns du om panspermteorien?At liv er spredd rundt om i universet?
Er det tenkelig at levende organismer
kan overleve de intense temperatureneog strålingen i det ytre rom?
Vi har oppdaget at DNAfaktisk er ganske robust.
Og det er muligat det kan overleve i rommet.
Og selv en hel organisme kan overlevehvis den er i en slags sporetilstand.
For folk har faktiskgravd dypt ned i jorden,
og selv et par kilometer under jorden
finner de bakterier som trolighar levd der i flere millioner år.
Og de overleveri en slags skinndød tilstand.
Vet du hvorfor prestenebygget templene sine her?
Jeg mener,dette er tilegnet Shiva, ikke sant?
Det er nesten for godt til å være santat de bygget det i et nedslagskrater.
Det er interessant at tempeleter tilegnet Shiva og Parvati.
Det er et tantrisk tempel,som står for skapelse.
Og Shiva er også ødeleggelsens gud.
I hinduistisk mytologi er det en tanke om
sykluser av skapelseog ødeleggelse av universet.
Og passende noker tempelet i et nedslagskrater.
Nedslaget kan utslette liv,
men det kan ogsågi oss organiske molekyler
som kan ha gitt oss liv til å begynne med.
Dette ble bekreftetpå en lignende måte av en sadhu herfra.
Hvis menneskeheten og alt liv dør utsom følge av krig eller en meteoritt,
vil livet regenereres her ved kratersjøen.
Vi måtte dra ditden mest kolossale ildkulen slo ned.
Det skjedde på et stedmed et navn det er umulig å uttale,
ved kysten av Yucatánhalvøya i Mexico.
Det var akkurat her planeten vårble utsatt for en utenkelig apokalypse.
Det som slo ned fra verdensrommet her,
hadde kraften til flere hundre millioner,kanskje flere tusen millioner,
atombomber av typensom ble sluppet over Hiroshima.
Ingenting her ute minner om det.
Bare en trykkende kjedsomhet tynger alt.
Chicxulub er et badested som er sågudsforlatt at man får lyst til å gråte.
Hundene her,i likhet med alle hunder på planeten,
er for tette i nøtta til å forstå
at tre firedeler av alle arterble tilintetgjort
av hendelsen som fant sted akkurat her.
Dinosaurene overlevde barei et lokalt museum.
Øynene deres ble laget av mennesker.De gjenkjenner ingenting.
Bare fotsporene deres er autentiske,
men de viser at de ruslet av gårde,og ikke at de flyktet.
De ante ingenting omat alt plutselig ville dø ut.
Dette gudsforlatte stedet er sentrum
for en av de største geologiskekatastrofene i jordens historie.
Det endret livsløpet på planeten for godt.
For rundt 66 millioner år sidenkom en kanskje ti kilometer bred asteroide
styrtende ned mot jordeni rundt 20 kilometer i sekundet.
Kraften fra nedslaget var så eneståendeat det skapte et 30 kilometer dypt hull.
Krateret som ble dannet,
strekker seg 100 kilometer ut i havetog 100 kilometer innover i landet.
Temperaturen som ble danneti skorpen som følge av nedslaget,
gjorde at både skorpen og ildkulensmeltet og fordampet.
Det var flere jordskjelv på styrke 11.
Det er 100 ganger sterkere ennde største jordskjelvene i vår historie.
En megatsunami med 100 meter høye bølgerødela kystlinjene i fjerne hav,
og en enorm sky av støv,glødende dråper og gasser
steg opp i atmosfæren.
Noen stoffer nådde unnslipningshastighetog forsvant ut i rommet.
De glødende dråpene regnet nedpå et område på 3000 kilometer,
og skapte ildstormer på landet.
Jeg elsker filmenes skildring av det.
800 km unna nedslagsstedeter lyset så intenst
at det får Alamosaurusens hudtil å virke gjennomsiktig...
...og det brenner skyggebildene deresinn i bakken.
Det glohete lyset brenner øyeeplene deres.
Nå kan de ikke sehva som er på vei mot dem.
Men de kan føle det.
Pattedyrene overlevde, og de utnyttetde nye økologiske mulighetene.
Vi hadde nok ikke selv vært her,Homo sapiens som en art,
uten dette kolossale nedslaget.
Ingen visste om nedslagskrateretfør på 1970-tallet.
Tyngdeanomalier og borehullsdata avslørtekraterets oppbygning og enorme størrelse.
Det eneste tegnet på overflaten
er en mystisk ring av vannhullsom blir kalt cenoter.
De er et geologisk ekko av nedslaget.
Siden det ikke er elvereller innsjøer på Yucatánhalvøya,
ble oldtidens mayaer tiltrukketav disse vannhullene.
Uten cenotene hadde kultursenteretChichén Itzá aldri blitt bygget.
KUKULCÁN-PYRAMIDEN
De utviklet en avansert kulturmed et skriftsystem,
astronomi og storslått arkitekturmed pyramider og templer.
De bygget til og med et observatoriumfør det fantes teleskoper.
De fulgte himmellegemenes posisjoner.
Kalenderen deres var mye mer presisenn noen annen på denne tiden.
Mayaene var dypt fascinert av døden,og livet etter døden.
De trodde at det var ni underverdenerog tretten himler.
Vi ønsket å se deler av underverdenen,
så vi klatret ned til bunnen aven cenote i nærheten.
HULEARKEOLOG
Huleekspert og arkeolog Fátima Tec Pooltok oss med til et av regngudens hjem.
Denne cenotenvar så å si ukjent frem til helt nylig.
Si meg, Fátima,hva er forholdet mellom denne cenoten,
denne hulen,og ritualet og troen til mayaene?
Dette stedet er interessantfordi vi kan se
hvordan konseptene om vannog huler kombineres.
Og hvordan mayaene bruktestedene til ritualer.
Inne kan vi se vegger, som tyder på atmayaene pleide å dra på pilegrimsferd hit
for å gå gjennom de hellige veggene.
-Kan vi gå inn?-Selvfølgelig. Kom.
Hulene ses påsom innganger til underverdenen.
Vi kan se hvordan de benyttet seg avhulens naturlige form
til å utføre rituelle nedleggelserav menneskelevninger,
kanskje forfaderen til en mayafamilie.
-Hvilken periode er de fra?-Kanskje den førklassiske.
Vi kan også se denne portalen.Den fører oss lenger inn i underverdenen.
Det er noe annet interessant...
En fingerknokkel fra et menneske.
Den ble nedlagt i en del av veggen.
Hvis du ser nøye etter, kan du se asken,som kanskje var en slags likbehandling
før de ble lagt inn i veggen.
Er det trygt for menneskerå gå inn i underverdenen, gudenes hjem?
Ja, selvfølgelig!
Vi sørget for å dra hit underden meksikanske feiringen De dødes dag.
For mayaene var døden en besettelse.
Det er endeløse frisersom bare er utsmykket med hodeskaller.
Hovedkirkegården i Mérida.
Alt dette erved utkanten av Chicxulub-krateret.
De døde forlater gravene sineog forenes med de levende.
HAGEN VED CASTEL GANDOLFOPAVENS SOMMERRESIDENS
Vi er i den fredelige hagen vedpavens sommerresidens, Castel Gandolfo.
Men det utøves seriøs vitenskap her.
Det er et astronomisk observatorium hersom er kjent for stjernekartet sitt.
Rett ved boligen ligger Albanersjøen,som er et formidabelt vulkansk krater.
Observatoriets direktør er jesuitt,og heter broder Guy Consolmagno.
PLANETFORSKER
Han er en av verdens ledendemeteorittforskere.
Broder Guy,midt i Vatikanets observatorium
finner vi denne flotte meteorittsamlingen.En ganske historisk samling.
Jeg syns i hvert fall det.Jeg har jobbet med den i nesten 30 år.
-Var det derfor du opprinnelig kom hit?-Jeg valgte ikke å komme hit.
Jeg gjorde detsom en del av et lydighetsløfte.
Jeg hadde vært forsker, og ble så jesuitt,
og jeg trodde jeg skulle undervisepå et universitet som Georgetown.
Men under lydighetsløftetbeordret de meg til å dra til Roma,
spise den fryktelige matenog se på denne fæle naturen.
Og forresten er det en samlingav tusen meteoritter her.
De visste ikke at meteorittene var her,eller at jeg var ekspert på meteoritter.
Det var et av deguddommelige sammentreffene.
Det er fenomenalt at vi har meteoritter,
at vi har biter fra det ytre romsom har besøkt oss her på jorden,
og som vi vet at ikke er fra jorden.
At de kjemisk sett er lagetav helt forskjellige materialer,
og at de ble dannetfor 4,5 milliarder år siden.
At vi er i stand til å forstådisse tingene er i seg selv et mirakel.
Og du syns det er helt rimeligat det er liv andre steder i universet,
og at livet på jordenkan ha oppstått et annet sted?
Det er mulig. Jeg vet ikke.Jeg har ikke informasjonen.
Folk spør meg av og til om jeg trordet finnes liv andre steder i universet.
Det er den riktige måten å spørre på.
Det handler om tro.Jeg har ikke informasjonen.
Men kommer du til meg som en forskerog ber om ressurser til å lete etter liv,
og du har et bra prosjekt,sier jeg: "Gjør det."
Men vil du studere små grønne mennsom kommer ut av en flygende tallerken,
så vet jeg ikke om jeg går med på det.
Men hvis de grønne mennene ankom jorden,ville du vurdert å døpe dem?
Bare hvis de ber om det.
Broder Guy inviterte osstil å se på det historiske teleskopet.
...som fikk i oppdrag å ta bilderav hele himmelen og lage et atlas.
Hvorfor, gjennom historienog rundt om i verden,
har folk sett for segat himmelen er der oppe?
Jeg vet ikke, men det er sant.Det er veldig mange språk
hvor ordet "himmel" både betyrhimmelhvelv og paradis.
Alt jeg kan tenke meg,
og kanskje en fagpersonkan finne et bedre svar...
Alt jeg kan tenke meg,er at å se på stjernene
gir oss den ut-av-kroppen-opplevelsenvi trenger
for å kunne være klare for å møte en gud.
Når du ser et stjerneskudd,
er det et interessant faktum for deg,eller gisper du i forundring?
Ja. Begge deler.
Jeg tror jeg blir enda mer imponertfordi jeg er kjent med vitenskapen.
Det er én ting å si:"Det var et fint lys."
Det er noe helt annet å si: "Jeg vethvilke elementer som skaper det lyset.
Jeg vet hvorfor det er den fargen.Jeg vet hva jeg kan lære av dette.
Jeg håper noen tok bilde av det,så jeg kan måle det.
Ikke bare: 'Oi, det var pent',
men også: 'Dette forteller meg noeom støvet fra en komet.'
Kometen etterlot seg en støvskysom jorden stormer inn i,
og som snøfnugg som treffer frontrutenfår vi lys som treffer atmosfæren."
Alt dette gjør at gleden blir større,ikke mindre.
Dette minner meg om dynamikkenved forskjellige kunnskapsformer.
Det rasjonelle og det poetiske,det fantasifulle og det intellektuelle.
Det virker som om du organisererde samme tankeprosessene
for å bearbeide ting som er så enorme,som kosmos,
og også ting som er så intime, som sjelen.
Du kan ikke gjøre det ene uten det andre.
Du kan ikke forske...
Du vil ikke forske
hvis du ikke har lar deg imponereog forundre.
Du kan ikke tro på en skapergud
uten å oppleve skapelse.
Hva er ellers vitsen med å tro?
Jeg vet at du på 70-tallet, somdoktorand, beskrev at du så Wests komet.
Og du sa: "Var den imponerende?Nei, den var skremmende."
Du sa at du ble dypt rystet. Hvorfor?
På himmelen var det en komet
som så ut som alle bildene av en kometsom vi noensinne har sett.
En slik ting som vi troddebare eksisterte på bilder.
Og den hørte ikke hjemme der.Den var stor og skummel.
Den var ikke der i går, og: "Hva foregår?"
Da skjønte vi hvorfor oldtidens folkså på kometer
som et forvarsel omnoe veldig skummelt og annerledes.
Hvordan vil kirken reagerehvis NASAs teleskop oppdager
et veldig truende jordnært objektsom suser mot oss?
Jeg skal være ærlig. Vi vil be.Hva annet kan man gjøre?
Jeg vil vise et utdrag av en filmhvor fysisk og eksistensiell frykt
er akkurat det grøssetpublikumet ønsker seg.
Dette er vakkert gjort.
I tillegg til broder Guys bønnerer praktiske tiltak allerede på plass.
Vi er her på Pan-STARRS...
PAN-STARRS OBSERVATORIUM
...Panoramic Survey Telescopeand Rapid Response System,
som befinner seg på øya Maui i Hawaii.
Ok, bremsen er sluppet opp.
TELESKOPTEKNIKER
Hold avstand. Jeg skal få det ned.
Her ser viat et av teleskopene blir vedlikeholdt.
Vi får vel gå for det.
-Ja, jeg skal prøve.-Ja. Ok.
OPERASJONSSENTERET
Dr. Joanna Bulger har fått i oppgave...
ASTRONOMISK INSTITUTT
...å holde menneskeheten trygg.
Kollegaen dr. Mark Willmanhar fått samme oppgave.
Ansiktene deresgjorde at vi følte oss veldig trygge.
ASTRONOMISK INSTITUTT
De lot oss forstyrre demunder nattevakten deres.
-God kveld.-Clive, hei.
-Fant dere. Nattevakten.-Hvordan går det?
-Kom og sett deg.-Sett deg.
Dere beskytter ossmot potensielt fiendtlige romsteiner.
Vi observerte bare, men måtte stengefordi fuktigheten skjøt i været.
Vi er oppe i 90 % nå, og vi må stengeved 85 % for å beskytte speilet.
Vi vil ikke ha fukt på speilet.
Hvordan kommuniserer deremed oppsynsmennene oppe ved teleskopet?
Vel... vi er oppsynsmennene.
Det er ingen på toppen.All observasjon er fjernstyrt nå.
Det er gammeldags å måtte kjøre opptil toppen. Det er 3000 meter over havet,
så det er mye mer komfortabelther nede på 600 moh.
Hva har vi her?Denne skjermen er vel nattehimmelen.
Ja, det er et kart over himmelen.Du kan se at senit er der.
Det er rett over oss,og her er teleskopet.
Og det var dette vi skulle observere.
Vi tar rundt 60 bilder,
og vi får fire bilderav det samme punktet på himmelen.
Så da får vi en liten filmbestående av fire bilder.
Så kan vi finne ting som beveger seg.
Dere har jordens største kameraer.
-Stemmer det?-Ja.
Mitt kamera har 12 megapiksler.Hva med deres kamera?
Vårt har over én milliard piksler,
så det er... Det er mye størreenn et vanlig kamera som det.
Hva er det som foregår med dette bildet?
-Er det selve pikslene?-Ja.
Dette er faktisk råbildet vi tar.
Så dette er med 45 sekunders eksponering.
Og du kan se størrelsen på selve kameraet.
Så det... Vi har tre graders synsfelt,
som er omtrent sju kvadratgraderav himmelen.
Selve kameraet er satt sammen
av åtte ganger åtteadresserbare CCD-sensorer.
Så hvis du faktisk...Vi kan trykke på et av bildene.
-Dette her borte.-Hva er det?
-Er det en meteor der?-Her?
Nei. Det er to satellittersom vi fanget opp i synsfeltet vårt.
Det er en tilfredsstillende jobb, siden...
Vel, vi vil ikke ende oppsom dinosaurene, og...
Så det er verdtå være på utkikk etter dem,
selv om det er lite sannsynlig aten stor en vil treffe oss med det første.
Men før eller senerekommer det en stor en,
så vi er på utkikk etter den.
Jeg føler at jeg kan sove bedre om natten
når jeg vet at det alltider noen her på nattskiftet,
du vet, som er på utkikk etterildkuler på vei mot jorden.
-365 dager i året, ja. Hver natt.-Tusen takk for at dere beskytter oss.
-Ingen årsak. Det er en glede.-Ja.
Bildene av nattehimmelenblir analysert av dr. Rob Weryk...
ASTRONOMISK INSTITUTT
...en canadiersom forsker på planetforsvar.
Tenk at dette er første gangdu besøker teleskopet.
Vanligvis fokuserer jeg påå analysere kandidatene.
Det er fint å få sett teleskopet.
Er det som å møte en brorsom du aldri har møtt før?
Det stemmer. Ja.
De endte opp med å åpne deti 1,5 time mot slutten av natten.
Vi fikk analysert informasjonen i morges,og jeg fant seks nye kandidater.
-"Vi" er "deg". Du fant dem.-Ja. Det er en laginnsats,
men jeg analyserer dem.
Hva er det mest spennende objektetdu har funnet?
Det mest spennende objektetble kalt 'Oumuamua.
Det er den første interstellare kometen,så en komet fra utenfor vårt solsystem.
Det er første gangvi har sett et slikt objekt.
'Oumuamua?
'Oumuamua er et hawaiisk ord, og betyr"første budbringer fra det fjerne".
Ok.
Så prosessen har to steg.
Programvaren er ikke perfekt,og vi må analysere dem manuelt.
Det er min oppgave.
Min hovedoppgave er å gå gjennomalt som ble oppdaget i løpet av natten.
Ting som er ekte,
vil enten dukke opp som en rekke prikker,eller som objekter på slep.
Er du den første som ser dette?
Ja. Observatørenesamler inn informasjonen,
og jeg er den første som analysererog ser den.
Ved en innlevering blir det slått alarmom at et objekt er farlig for jorden.
NASAs Planetary DefenseCoordination Office vil da bli varslet.
Bare noen få menneskervet at de eksisterer.
Astronom dr. Kelly Fast har ansvaret her.
ASTRONOM
Du har beskrevet asteroidersom solsystemets skadedyr.
Hvorfor kaller du dem det?
Astronomer som ser påandre ting enn asteroider...
De ser kanskje på målet sitt,
og så vil asteroider fotobombehva enn det er de ser på.
Så når man ser på noe annet,så er de solsystemets skadedyr.
Fra vårt perspektiv i NASA
er de fantastiske for vitenskapen,og flotte mål for romfartøy.
Men vi vil også holde øye med dem,
siden det aldri er bra når to tinger på samme sted til samme tid.
Så vi vil vite om noen av demvil krysse jordens bane
på et tidspunkt når jorden er der.
Støv treffer jordens atmosfære hele tiden.
Vi ser stjerneskudd. Det er bare støvsom brenner opp i atmosfæren.
Men når ting er større,og de er store som en asteroide...
Jordens atmosfære er fantastisktil å brenne opp ting,
men til slutt vil noe bli for stort.
Tsjeljabinsk, 20 meter.Den førte til store ødeleggelser.
Tunguska i Sibir i 1908.
Den asteroiden var nok 40 meter bred.
SIBIR
Åtti millioner trærble slått over ende av eksplosjonen,
men ikke et eneste korn av asteroidenhar noensinne blitt funnet.
Og forsvar? Hva kan vi gjørehvis det kommer en stor rakker mot oss?
Hva kan vi gjøre med det?
Det beste forsvar er forberedelse.
Så å finne dem... Man vet ikke hvordanman skal forsvare seg før man finner dem.
Så det er det første på dagsordenen.Vi driver med landbaserte undersøkelser.
Vi kan se på det som:
Vi har jorden og de andre planetene somgår rundt solen, som på en veddeløpsbane.
Og asteroidenegår rundt solen på veddeløpsbanen.
Så det er mange gangerde er nærme hverandre.
Det er faktisk ofte at en asteroidekommer nærme jorden, som...
Nærme kan bety flere månedistanser unna.
Men la oss si at det er en veldig storasteroide, og at vi ikke har så mye tid.
I filmene ser vi at de sprenger dem.
Det er ikke nødvendig.Man må bare dytte dem hardt.
Man kan bruke et kjernefysisk våpen,slik som de gjør i noen av filmene,
men tanken er at man sprenger detved siden av asteroiden.
Energien fra detonasjonenvil spre seg på overflaten,
og materialet som blir sprengt avasteroidens overflate
vil gi den en dytt i motsatt retning.
En mykere og vennligere tilnærming...
ASTEROIDEN RYUGU, 1 KM BRED
...ble utført av en japansk sondepå asteroiden Ryugu.
Hvor liten asteroiden er,
kan vi se ut ifrasondens skygge på dens overflate.
Tyngdekraften er så minimalat selv den mykeste landing
førte til at store mengder grusble slynget ut i verdensrommet.
Her ser vi hvordan meteoritter blir til.
Selve sonden er alleredepå vei tilbake til jorden,
og den har med seg ett gram materialefra asteroiden.
Men for større prøverer Antarktis paradis.
Det faller ikke ned flere meteoritterher enn noe annet sted,
men de er synlige på de enorme isbreenesom dekker nesten hele kontinentet,
som er større enn USA.
Vi ble invitert til å bli med på jaktenav sørkoreanske forskere.
På stasjonen deres, Jang Bogo...
JANG BOGO-STASJONENANTARKTIS
...på kysten av Øst-Antarktis,bor det rundt 50 personer.
Den sydlige sommersesongenvarer nesten fem måneder,
og i den perioden går solen aldri ned.
På innsiden er den mer romsligenn vi hadde forventet.
Bare noen kilometer unna måtteseks menn fra Scotts siste ekspedisjon
lide seg gjennom en hel vinteri en snøhule som var bare tre meter bred.
De sultet og frøs i sin elendighet,
og overlevde ved å spise selkjøttog en rasjon av én kjeks per dag.
Dagbøkene til Scotts menn
røper at de drømte om bankettersom ble revet vekk fra gaflene deres.
Bare én mann greide faktiskå spise i drømmen sin,
og han ble med rette hatetav kameratene sine for dette.
Men vi var ikke herfor å spise hummer og kimchi.
Vi lengtet etter å fly tilAntarktisplatået sentralt på kontinentet.
Vi vissteat det var en lastebilekspedisjon
som hadde forlatt stasjonen vårfor tre uker siden,
og som nærmet segmeteoritt-jaktfeltet på stålisen.
Men først må helikopteret stige opptil rundt 2000 meter.
Vi reiser fra stasjonen ved kystentil isplatået på kontinentet,
og flyr over den ulendte breisen.
Se for deg å krysse den til fots.
Hver tilfeldig plasserte isklumper større enn en boligblokk,
og massen strømmer konstant mot havet.
Endelig når vi platået.
Bare noen få fjell er synligeder de stikker ut av isen som øyer.
Det føltes som om vi ankom en verdensom ikke var planeten vår.
Her begynner den enorme ensomheten
av det vidstrakte kontinentet som erdekket av is som er to-fire km tykk.
Takket være GPS-datavisste vi karavanens posisjon.
De ventet oss.
Vi gledet oss veldig til å møteekspedisjonsleder Jong Ik Lee.
Det var hansom inviterte oss til Antarktis,
og det var som å møte en gammel venn.
SØR-KOREAS POLARFORSKNINGSINSTITUTT
Jeg trodde ikke du ville greie det.Jeg visste ikke om vi ville greie det.
Drømmen min...
Vi hadde sett bildenehan tok i nærheten for noen år siden.
Han fant en stor meteoritt,
og vi falt for ham da vi såhvor ekstatisk han ble over oppdagelsen.
Dette er forskning på sitt beste.
MED TILLATELSE FRASØR-KOREAS POLARFORSKNINGSINSTITUTT, 2014
Ok, ned. Ned.
En annen ting jeg liker veddette ekstremt følelsesladede øyeblikket,
er noe de teite filmskolenes doktrinealdri ville ha tillatt.
Følg med på bakgrunnen.En skikkelse kommer.
Ingen gjenkjennelig motivasjon,feil timing,
og med bakenden mot kameraet.
Tilbake til nåtiden.
I tillegg til oss hadde Jong Iks kone,Mi Jung, ankommet.
Hun er også en berømt geolog.
Mann og kone gjenforent.
Få minutter etter at vi ankom,fant vi vår første meteoritt.
Den rene, blanke isensom ikke er dekket av snø
er det ideelle terrenget for å finne dem.
Den gigantiske ismassen beveger seg sakte,som et samlebånd,
og avdekker steiner som kan ha falt nedfor flere hundre tusen år siden.
De fleste meteoritteneblir båret helt til havet.
Men når isbreen blir bøyd oppoverav en fjellkjede dypt der nede,
vil isen fordampeog etterlate lasten sin på overflaten.
Hver stein her ute er en meteoritt.
Følg med på mannen til høyre.Han fant noe.
Den heldige personenviste seg å være Clive.
Det virker kanskje iscenesatt,men det var faktisk ham.
Her har vi den! Dette er prøven din!
Gratulerer.
Den er stor. Den største i dag.
Jeg fant en der borte. En liten en.
Og så, da jeg...
Det viste seg også
at dette var den største meteorittende fant i løpet av hele sesongen,
og den første vurderingen tydet påat den var et ekstremt sjeldent eksemplar.
Vi gjenopptok letingen,men vi begynte sakte å innse noe:
Det var fem månedertil mørkets frembrudd,
og vi kunne gå viderei 5000 kilometer uten å møte en sjel.
Dette er den ultimate romopplevelsenfor folk til fots.
Men vi visste om et sted hvor våre sjeler,ikke våre føtter, ville reise.
Et sted hvor vi overskridervår menneskelige eksistens.
Vår siste reise førte osstil en av de mest avsides øyene
av øygruppen i Torresstredet.
Disse øyene befinner segmellom Australia og Ny-Guinea.
Den lille øya Merhar en befolkning på rundt 400.
Vi hadde hørt omen stamme som trodde at stjerneskudd
bar de avdødes sjelertil et nytt liv et annet sted.
Doug Passi, en av stammens eldstebrødre,
kunne historier om sjeler som bletatt med til underverdenen av meteorer.
Et av mine familiemedlemmer ble sendtav spøkelsene på en maier.
-Maier er en meteor?-Stjerneskudd, ja.
Og hun var faktisk selv på maieren,
og brant i ilden.
Det var det jeg hørte.
Og de sa at det er en sann historie.
Og den damen, den gamle damen,het Gizou Simbolo.
-Var hun i live?-Hun var i live. Ja.
Og når en i familien er klar for å dø...
...kan maieren fortelle oss en historie:
"Noen vil gå seg vill om noen dager."Eller...
Eller... Eller...
"Der drar han til et annet sted."
Stjernen... Stjerneskuddet. Maier.Noen ganger rød, noen ganger lyseblå.
Her er ikke døden en stor sak,men begynnelsen på en reise.
Begynnelsen på den nye reisenog det nye livet. Ja.
De kan ta forskjellige former.
Fugleform. Hundeform. Menneskeform.
Eller en skygge som du kan seat beveger seg på veggen.
Eller kanskje drivved.
Drivved på havet.
Siden vi kom med et kamera,
har øyboerne gjenoppliveten nesten glemt dans
som ikke ble fremført herpå et halvt århundre.
Alo Tapim, en eldstebror,lærte de unge mennene koreografien.
Dansen handler om maier, som du antydet.
Maier er den stjernen, kometen.
Og det er en spesiell stjerne.
Bare ved spesielle tidervil stjernen dukke opp for meriamfolket.
Meriamfolket ser denne stjernen
når en kjær slektninggår fra dette livet til det neste.
Overgangen blir gjort gjennom stjernen.
Danserne bærer nair. Fakler.
Vi kaller dem nair.
De bærer dem.
Og... Og de markerer når den stjernen...
Når stjerneskuddet gir slipp på sine glør.
Det blir markert med ildpinnene de bærer.
Og når de klapper med to ildpinner...
Når de slår dem mot hverandre,
når de klapper med de to ildpinnene,vil glørne...
Og dette blir fanget.
Det forteller...Det beskriver den stjernen.
Ja. Og dette er vår historie.
Tekst: Espen Stokka