Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MÉRIDA, MEHIKA, DAN MRTVIH
Mérida na polotoku Jukatan
je prizorišče največje kataklizmena našem planetu.
Sem je priletel cel asteroid.
To se je zgodilo milijone letpred pojavom človeka,
pa vendar se zdi ta obred z ognjeno kroglokot vnovična uprizoritev tega dogodka.
Stari Maji nikakor niso mogli vedeti.
Ne vemo, kaj nam prinaša prihodnost.
ČELJABINSK, SIBIRIJA
In kaj nas lahko uniči.
Vendar bo videtikot ta ognjena krogla nad Sibirijo,
le da bo veliko večje.
Posnetek preproste kamere na armaturi
se zdi kot znanstvena fantastika.
Nekateri obiskovalci z drugih svetov,
iz temin vesolja, so že prišli k nam.
Nešteto pa jih je še na poti.
KRATER WOLFE CREEK, ZAHODNA AVSTRALIJA
Če se bo zgodilo nekaj velikega,
bo razsvetlilo nebo celo podnevi.
Vendar nas od tega mordaločujejo milijoni let.
Na Zemljo padajo meteoriti ves čas.
Večji so spremenili celotne pokrajine.
Globoko pa so zaznamovali tudi kulture.
Lep primer je islamska kultura.
Starodavno izročilo pravi,
da je Bog z neba poslal kamen,
ki je Adamu in Evi pokazal,kje naj postavita oltar.
Meteorit je na tla padel tam,
kjer so pozneje zgradili sveto mesto Meka.
MEKA, SAVDSKA ARABIJA
Smo v najsvetejšem krajumuslimanskega sveta.
V njegovem središču je Kaba.
V njenem vzhodnem vogalu je črni kamen.
Častili so ga že v predislamskih časih,
najmanj tisočletje prej,preden je prerok Mohamed ustanovil islam.
Črni kamen je obit v srebro.
Nikomur ga ne dovolijo analizirati,
vendar je skoraj zagotovo meteorit.
Islamski veri pripada 1,9 milijarde ljudi.
Črni kamen je za romarjeena najbolj cenjenih relikvij.
Pritegne nešteto milijonovdotikov in poljubov.
Nisva muslimana,zato ne moreva v sveto mesto.
Uporabiti sva morala posnetek,ki ga je neki vernik naredil z mobilnikom.
Tiho prostranstvo avstralske puščave.
Tam je Clive Oppenheimerz Univerze v Cambridgeu.
To filmsko potovanje je začel on.Razlaga mi...
Znanstveniki so to ogromno luknjov tleh opazili leta 1947.
Zagledali so jo iz zraka.
Krater ima približnoen kilometer premera.
Nastal je, ko je kos železnega asteroida,
velikega kot bojna ladja,s hitrostjo 15 km/s
treščil na tla.
Stene kraterja okoli tukajšnjih tal
so iz starodavnih kamnov,
ki so se ob udaru razbiliin se razleteli naokoli.
Meteoroid je bil skoraj povsem uničen.
Nekaj drobcev...
To je vse, kar so našliraztresenega po okoliški puščavi.
Vzorec izmeta
kaže, da je bolid prišel iz tiste smeri.
Bilo je tako vroče,
da je nastal velik termalni steber
in se skozi ozračje dvignil v stratosfero.
Staljeni drobir se je razpršilpo zelo velikem območju.
Upoštevati moravaše ogromno seizmično energijo,
ki jo je ustvaril trk,
torej močne potrese.
Sva sredi puščave,
toda če bi se to zgodilo v urbanem okolju,
bi bile posledice strahotne.
Se je sploh kdaj zgodilo,da bi koga zadel meteorit?
Neko žensko je zadel meteorit,
ko je predrl njeno streho in strop.
Zadel jo je, ko je sedela v naslanjačuin gledala televizijo.
Meteorit iz Sylacauge.
30. NOVEMBER 1954 OB 12.46
Preživela je,imela pa je strahotno modrico.
Pokrajina okoli kraterjaje videti pusta in neprijazna,
vendar so tu vedno živeli staroselci.
Mnogi se preživljajo kot umetniki.
UMETNIŠKO SREDIŠČE BILLILUNA
Tudi tisti v Billiluni,ki je kraterju najbliže.
Trka pred več kot 100.000 letiniso mogli videti,
nekateri novejši dogodki
pa bi pri njihlahko sprožili kulturni spomin.
Krater se na njihovih slikahpogosto pojavlja kot motiv,
vendar je njegov pomen globlji.
Sestali smo se s Katie Darkie,
eno najboljših krajevnih umetnic.
To je ena vaših slik, kajne?
Tole si oglejva.
Povejte, kaj je pred nami?
Slika je čudovita.
To je peščeni hrib...
To pa trava.
Brez karntija. Brez krompirja.
SLIKARKA
Stari ljudje so pred davnim časom rekli...
Neki moški je brodil po potokihin lovil ribe.
Hodil je skozi predor pod reko.
Mi jo imenujemo potok.
Ven je prišel na drugi strani kraterja.
Nato je odšel tja, od koder je prišel,
ko je lovil.
Kaj pa zgodba o tem,kako je nastal krater?
Kaj ga je ustvarilo?
No, kartiya pravijo,da je tja padel meteorit.
-To je naša zgodba, zgodba belcev.-Zgodba belcev.
Nekateri pravijo, da je tja padla zvezda.
Toda naši predniki in stari ljudjeso govorili,
da je v krater padla Mavrična kača.
Tako smo o kraterju dobili tri zgodbe.
Vse se povezujejo v eno.
Tja vodimo otroke.
Tam taborimo vsak konec tedna.
Tam čutimo navzočnostprednikov in sorodnikov.
Kadar obiščemo krater, skrbijo za nas.
To je za nas zelo poseben kraj.
Za naše svojce tudi.
Meteoriti poljubno padajo na Zemljo.
Eden večjih je na tla treščilv francoski pokrajini Alzacija.
Toda tam je spremenil človeške odnose.Vplival je na zgodovino.
Kraj v daljavi je Ensisheim.
ENSISHEIM, ALZACIJA
V 15. stoletjuse je tam oblikovala zgodovina.
Habsburžaniso namreč legitimnost pridobili
s padajočim kosom skale.
Kraj pristanka označuje spominska plošča.
Clive je tja pripeljalprof. Simona Schafferja,
sodelavca z Univerze v Cambridgeu.
UNIVERZA V CAMBRIDGEU
Schaffer je zgodovinar znanostiin eden zadnjih polihistorjev.
Kaj se je zgodilo 7. novembra 1492?
Torej, na ta izjemni dan
se je na jugovzhodnem nebuiz tiste smeri pojavila ognjena krogla.
Drvela je neverjetno hitroin pri tem žvižgala.
Na to polje je priletelaokoli pol dvanajstih.
Večina poročil omenja,
da je na polju stal le en človek.
Pastirček.
Videl je nekaj izjemnega.
136-kilogramsko skalo,ki je priletela na polje
in vanj naredila luknjo.
7. november 1492,
ko je sem priletel ta kamen...
Le nekaj dni poznejeje sledil še en pomemben dogodek,
prihod Krištofa Kolumba in njegove posadke
v Novi svet, na Antile.
In prav Kolumb je zaslužen za to,
da zdaj na tem polju raste koruza.
V evropskem kmetijstvuso se razmahnile kulturne rastline,
ki so dotlej raslele na ameriških celinah.
Padec kamna je bil tako pomemben,
da nekateri letopisi za leto 1492
omenjajo samo kamen iz Ensisheima,
Kolumba pa ne.
Menili so, da je posredovala božja volja,da je padel
zelo blizu izjemno pomembnega kraja,
Ensisheima v Alzaciji.
Tam je bilo takrat
poveljstvo avstrijskih sil
za ta del sveta.
Dva tedna po pristanku kamna
je avstrijski vojaški poveljnik...
V mesto je prišel vrhovni poveljnikMaksimilijan.
Za božjo voljo, zakaj je ta kamensem padel ravno takrat?
Ta kamen je na to polje padelprav zaradi božje volje.
Za takratne ljudi
so bila ta krasna nadnaravna znamenjana nebu sporočila.
To je bilo e-pismo, ki ga je Bog poslal
Maksimilijanovim podanikom.
Povedal jim je, da je legitimno naoblasti, da bo premagal svoje sovražnike
in da morajo vsi ubogati njegove ukaze.
Zakaj vas to tako zanima?
Z meteoriti sem obseden,
ker nosijo sporočilo, pomen.
Takrat so menili,da se pojavljajo z drugimi nesrečami.
S tvori in žabami in krvjo.
Z nadlogami in drugimi katastrofami.
Meteorit je kot organizem,
kot žival, ki nas nagovarja.
To se mi zdi zelo močnain prepričljiva misel.
Da imajo meteoriti pomen
in da je naloga človeštva,da ta pomen raztolmači.
Simon Schaffer bi lahko govoril
brez premora še osem ur,pa ne bi postal dolgočasen.
Vendar sva želela v krajevnem muzejuvideti ostanke tistega kamna.
Zdi se neresničen, razvnema domišljijo.
Župan se je želel dobiti z nami.
Ob njem sta prijatelja meteorita.
Ta emblem je vzets srednjeveškega lesoreza.
Najdete ga prav povsod.
Toda zdaj pomeni razmišljanje za večstoletij nazaj in naprej.
So imeli pripadniki bratovščine kamna
v mislih oddaljeno prihodnost?
O čem razmišljajo?
Kakšne daljnosežne načrte imajo?
Kaj če bi človeštvo izumrlo?
Kaj bi tu pustili za prihodnje astronavteiz neke neznane galaksije,
da bi pokazali,da padlemu tovarišu ne obrnemo hrbta?
Ob kamnu smo odkrilito umetniško postavitev.
"Zdravo, sem Jean,"
pove simulaker v upanju,da nezemljani govorijo francosko.
"Sem rudar.
In tako lep je bil videti naš svet."
"Ko je postala nevarnostza naš svet vidna na nočnem nebu,
smo iz previdnosti
izkopali predorein zgradili podzemna zaklonišča.
Menimo, da lahko v njih preživimokar celo desetletje.
Če bo velika ognjena nevihta,
sem prepričan,da jo človeštvo lahko preživi.
Vendar nisem prerok. Samo rudar sem."
"Želim vam prijeten konec vašega obiska."
OSLO, NORVEŠKA
Naslednja postaja je velika športnadvorana v Oslu na Norveškem.
Tako prostorna je,da je v njej nogometno igrišče.
Toda naju sta zanimala njena streha
in ta moški, Jon Larsen,
najslavnejši norveški džezist.
Kot ljubiteljski znanstvenik
ima dobre razloge,da je na tej veliki strehi.
Kako se je vse začelo?Kako ste našli ta kraj?
Na Google Earthu sem iskal
in našel največjo streho,kar sem jih lahko videl.
Ta športna dvorana je bilatakrat verjetno največja v Oslu.
Ugotovil sem, da...
Majhni predmeti, ki se zakotalijopo strehi, se nakopičijo tukaj
in končajo blizu odtoka.
Kot lahko vidimo, je tu veliko umazanije,
v kateri najdemo tudi drobcekozmičnega prahu.
Kaj vas je spodbudilo k temu?
Štiri desetletja ste imeliuspešno glasbeno kariero.
Zakaj ste odšli na streho?Da bi pobegnili pred oboževalci?
Ne. Od nekdaj zbiram kamnein se zanimam za geologijo.
To je že vse življenje moj konjiček.
Pred desetimi leti, ko sem zajtrkovalna prostem, sem na mizi nenadoma
zagledal svetlečo se črno piko.
Dve sekundi prej je ni bilo tam.
Pobral sem jo s prstom.
Kot ljubiteljski mineralog
sem v njej prepoznal kamnino.
In pomislil sem:
"Od kod je prišla?Morda iz vesolja? Ne vem."
Pobrskal sem po spletu in ugotovil,
da obstajajonenavadni drobci kozmičnega prahu,
ki jim pravimo mikrometeoriti.Pa se je začelo.
Mislite, da so tudi tu.
Kakšno opremo potrebujeteza zbiranje te gošče?
Moje glavno orožje je ta magnet.
Uporabljam ga predvsem zato,
ker so mikrometeoriti magnetni.
Magnet dam najprej
v tako zaščitno plastično vrečkona zadrgo.
Kljukica je resnično priročna...
Neverjetno, da je Jon Larsens tako preprosto opremo
ustanovil povsem novo znanstveno vejo.
To je območje zbiranja vzorcev.
Takole jo pomikam po tleh.
Težki delci se bodo odkotalili navzdolin ostali pri najtežjem delu.
To so morda mikroskopski magnetni delci.
Pozneje jih bom pogledal pod mikroskopom.
Koliko teh kozmičnih delcevpade vsak dan na Zemljo?
Imamo ta podatek?
Ja, za približno sto ton.
Predstavljajte si velika tovornjaka, ki naZemljo vsak dan stresata kozmični prah.
Ampak to pomeni en delček
na kvadratni meter na leto.
Ti delci so glasniki, kajne?
Za vas prinašajo zelo določeno sporočilo.
Ja, zame ga.
So najstarejša tvar, kar jih je.
Potovali so dlje kot vse drugo.
Ko poberem mikrometeoritin ga začutim na prstu...
Noben človekse ni dotaknil ničesar starejšega.
Gledam v večnost.
To je pepel neke druge generacije,
prejšnje generacije umirajočih zvezd.
Ima preteklost,ki sega vse do velikega poka.
To je Jan Braly Kihle,
geolog, ki bo pod mikroskopompregledal Jonove vzorce.
Všeč nama je bilo, da je kot Wyatt Earp.
Rodil se je v Teksasu.
Vendar to še ni vse.
Že štirikrat je preživel raka.
Pravi, da so mu že dvakratnapovedali smrt.
Jan Kihle je želel prispevatik raziskavam raka.
Zdaj orje ledino pri novihoblikah zdravljenja rakavih obolenj.
To je neznani svet.
Tu izdelujeva fotografsko dokumentacijo.
-To je moj prijatelj Jan Kihle.-Zdravo.
Sodelujeva že leta.
Snemava barvne fotografijemikrometeoritov visoke ločljivosti.
S tako povečavo,kot nihče drug na svetu.
Kakšna mora biti povečava?
Kot vidite, so ti delci tako majhni,
da se jih tako rekoč ne vidi.
Povečati jih morava2000- oziroma 3000-krat, če gre.
Potem bo imela izvirna fotografijaen meter premera.
To potrebujeva.
Vsi so govorili, da to ni mogoče.
Toda ustvarila sva novo vrsto znanosti.
Se spomniš odziva kolegov?
-Valjali so se od smeha...-Ja. O, ja.
...ko so naju spraševali:"Kaj bosta naredila?
Vsi vedo, da to ni mogoče.
To nikogar ne zanima.
Polepšajta mi dan."
Vaju je to prizadelo?
Kje pa!
Tako deluje znanost.
Povezana je z radovednostjo, ne s čustvi.
To je od danes.
Ko zagledava to posebno teksturo, veva,
da je to mikrometeoritin ne industrijski delec.
Ta hip je zelo nejasen.
Ga lahko fotografiramo?
-Ne.-Ne.
Če ga samo...
Če se preveč navdušiva,najin srčni utrip povzroči motnje.
Zato to ni mogoče.
Med fotografiranjem morava iz sobe.
Od kod so prišli ti delci?
Dobro vprašanje. Ne veva.
Očitno prihajajo iz vesolja.
Nekateri so iz asteroidnega pasu.
Spet drugi iz kometov.
Lahko pa so prišli tudiiz drugih galaksij in osončij.
Ne veva, iz katerega nebesnega telesaje posamezno zrno.
Noro je.
Vsak torek zvečer,ko Jon prinese novo gradivo,
zazijava.
Tako je, kot da sva spet otroka.
Ti delci so majhni in osamljenitudi v vesolju.
Nekateri nikoli niso bili del večje
tvorbe, recimo.
V asteroidnem pasuniso začeli graditi planetov.
So kozmični prah. Prah je valuta vesolja.
Tu je na vrhu zlitina železa in niklja.
In tu je lep začetek kristalizacije.
Začelo se je s steklom.
Zdaj bo kristaliziralo v olivin.
To pa je zelo tanek obročželezovih sulfidov.
Videti je kot leden eksoplanet.
Kot zbita masa. Ja.
Od katere se lomijo ledene gore.
Še posebej je zanimiv tale.
Ob vstopu v ozračjeima zelo visoko temperaturo.
Sprednji del, ki je zgoraj...
To je smer gibanja v zemeljskem ozračju.
Ko začne zavirati,težko kovinsko jedro potisne naprej.
Zaradi inercije.
Konča kot kovinska izboklinana sprednjem delu delca.
Spet značilen delecz železom in nikljem spredaj.
Zbrala sva že 2500 primerkov,
pa nista niti dva enaka.
Ko začnete...
Ko spoznate mikrometeoritein zrna kozmičnega prahu,
vidite, da se zelo razlikujejood zemeljskih kamnin.
Potovali so z velikansko hitrostjo.
50-krat hitreje kot krogla iz puške.
In prestali peklenske temperature.
Končajo kot zakladi iz vesolja.
Lepota in nenavadnost, ki smo jupravkar videli, postaneta še nenavadnejši.
Vzorec je videti tak.
Primi ga,jaz pa bom stopil do table in...
Vzorec, ki ga projicira Clive,
dokazuje nekaj,kaj je veljalo za nepredstavljivo.
Povezano je s tvarjo s kristalno zgradbo,
ki se je zdela popolnoma nemogoča.
S tako imenovanimi kvazikristali.
UNIVERZA PRINCETON
To je moški,ki te nemožnosti ni želel sprejeti.
Kozmolog mednarodnega ugleda,Paul Steinhardt z Univerze Princeton.
Naposled pa ste našli dokazeo naravnem kvazikristalu
iz vesolja v meteoritu.
Toda kaj je kvazikristal?
Kvazikristal je oblika tvari,ki se nam je zdela nemogoča.
Stoletja smo bili prepričani,da smo dokazali, da ni mogoča.
Toda danes vemo, da je mogoča
in da je že dolgo nazaj nastala v vesolju.Veliko prej, kot smo mislili.
A začniva z nečim preprostim.
Kristali sledijo urejenemu vzorcu,
tako kot ploščice na tleh kopalnice.
-Dobro.-Preprosti kvadratki.
Brezhibno se prilegajo med sabo.
S peterokotniki, s petkratno simetrijo,
pa ste hitro v zagati.
Postavil ga bom takole.
In...
Že vidim, kje bo težava.
Ja. Vidite, kaj se dogaja?
Odprla sva vrzel. Zdaj se morava odločiti.
Ne bova je mogla zapolniti.
Lahko ga dam sem ali sem,
-vendar nikoli ne bom...-Ja.
Atomi sovražijo vrzeli.
Ko v pravih atomih ustvarite vrzel,
se bodo prestavili in se je znebili.
Petkratna simetrija je bilaza tvar razvpito prepovedana.
Toda kvazikristaliso še zapletenejši in skrivnostnejši.
Najprej si oglejva vzorec kvazikristala,
da bova videla, kakšni so.
Dober primer je postavitev ploščicna tej mizi.
Ugotovili boste,da jo sestavljajo le kosi teh dveh oblik.
Piščanci so.
Videti je kot sestavljanka za otroke,
vendar temelji na domiselni matematiki.
Vzorec je v 70. letih odkrilsir Roger Penrose.
Matematik in tudi kozmolog.
Osupljivo je,da je kvazikristalni vzorec...
OLTAR DARB-I-IMAM, ISFAHAN, IRAN
...tudi v oltarju v Isfahanu v Iranu.
Rokodelci so brez poznavanjamatematičnih načel
pred več kot 500 leti
razvozlali nemogočo geometrijopetkratne simetrije.
Takole.
Opozoriti vas moram...
Opozorilo je bilo upravičeno.
Res je, postaja tako zapleteno,
da vas ne bomo mučili s podrobnostmi.
Samo z vzorcem.
Namesto enega ikozaedraimamo dvajseterec ikozaedrov.
Pomislili smo, da morda lahkokaj gradimo navzven tako,
da bo ohranilo to zgradbo.
A smo se znašli v težavah.
Rešila jo je ta maketa.
Predstavlja pravi kvazikristal.
Lahko bi zgradili le to ploskev...
Steinhardt jo je želel najti v naravi.
Odšli ste na teren, na Kamčatko.
To je gotovo navdihnila teoretična...
Ja. Ta maketa.
Pravi namreč tole:
"Če imajo atomi sile,ki so kot takšni prepleti,
morajo oblikovati tak sestoj."
Takoj sem pomislil:
"Je mogoče, da je narava kvazikristalizdelala prej kot človek?"
Začelo se je desetletja dolgo iskanjenaravnega kvazikristala.
Naposled smo v Firencah našliminerologa Luco Bindija.
UNIVERZA V FIRENCAH
V svojem muzeju je imelmajhen primerek...
Zapletene kamnine.
Vsebovala je zrno kvazikristala.
Med preučevanjem
se nam je zazdelo,da imamo v rokah kos meteorita.
A da bi to dokazali, smo moraliugotoviti, od kod je kamnina,
in poskusiti najti več primerkov.
Paul Steinhardt in Luca Bindi
sta se odpravila na skrajni vzhod Rusije,
na območje blizu Beringove ožine.
Rdeča oznaka prikazujenajdišče drobcev meteorita.
Našli so jih ob potoku Listvenitovi,
za katerega ni slišal še nihče
V odpravi so bili tudi članiprvotne ruske geološke ekipe,
ki je prvi primerek našla pred desetletji.
Prebijali so se čez neoznačeni teren,
ki je bil za Paula Steinhardta povsem nov.
Še nikoli se ni podal dljeod zelenic Univerze Princeton.
Nadlegovale so ga milijarde komarjev.
Na tem posnetku ima čez obrazmrežo proti komarjem.
Spal je neredno.
Medvedi so se tam pojavljali tudiv resnici, ne le v môrastih sanjah.
Naporno iskanje drobcev meteoritase je obrestovalo.
Prvi pregledi najdb so bili obetavni.
Bindi in Steinhardt sta imelarazlog za veselje,
čeprav še nista vedela,ali so v najdbah kvazikristali.
Rentgenska difrakcijana novo najdenih primerkov
je razkrila prepovedanopetkratno simetrijo,
dokaz, da so v meteoritu kvazikristali.
Bi lahko opisali svoje občutke?
Vse... V tistem trenutkuse je zame ustavil čas.
Kot...
Ta podoba mi je takoj povedala,
da je vse, kar smo si prizadevalidoseči desetletja...
Da smo vse dosegli.
In potrdili smo, da kvazikristali
nastajajo v naravi, v vesolju.
SREDIŠČE ZA RAZISKAVE METEORITOV
Nehala sva se ukvarjatis skrivnostmi tvari
in se posvetila navadnejšim kamnom,ki so padli na nas.
To so lepki predpražniki.
Državna univerza v Arizonihrani veliko zbirko teh kamnov.
Tako v čisti trezorne zaide umazanija od zunaj.
DRŽAVNA UNIVERZA V ARIZONI
Tam so naju čakale divje zgodbe.
Ko vstopate,
stopite sem, da očistite podplate.
Prav.
Vodil naju je kustoszbirke Laurence Garvie.
V trezorju je pozitiven tlak,da vanj prihaja le čist zrak.
-Ste odstranili umazanijo?-Ja.
Ves čas nas snemajo.Nasmehnite se v kamero. Pomahajte.
Toda pomembno je nekaj drugega.
V takem prostoru za meteorite
moramo paziti,da meteoriti ostanejo čim čistejši.
Navadno mislimo na lastno čistočo.
Tu pazimo, da maščobe s prstovne zanesemo na primerke.
Nadenite si rokavice. Tudi jaz si jih bom.
To počneva, ker vam želim pokazati
enega najveličastnejših meteoritov.Na Zemljo je padel pred nekaj tedni.
V Kostariki.
Poln je organskih spojin.
In to je pomembno.
Pripoveduje o mladem Osončju
in morda tudi o nastanku življenja v njem.
V teh posebnih omarah hranim primerke.
V njih je dušik.
Prav? Suhi dušik.
Dovajamo ga vanje.
Ko odprem ventil, slišite,kako omare polni suh dušik.
Meteoriti so ohranjeni.
V omare ne dovajamo vode in kisika.
Suhi dušik je za zdajnajboljša oblika hrambe.
In to je to sikanje?
Ja.
Za lažjo ponazoritev, tole je...
Eden najizjemnejših meteoritov.
Vidite, kako se imenuje?
"Pasja uta."
Dajva...
Torej...
Ne izpustite ga iz rok.
-Se bom potrudil.-Previdno.
Ta kamen je pred samo nekaj tednipadel na Kostariko.
Ta pa je prebil pasjo uto,
v kateri je takrat spal pes.
-Upam, da je pes cel.-Zgrešil ga je za nekaj milimetrov.
V tla se je zadrl tik ob njem.
Poseben je tudi zato,
ker so na njem še vedno pasje dlake.
Hecate me.
Ta pa je nekaj posebnega,
ker... Poduhajte ga.
Lahko zaduhate organske spojine,ki so v njem.
Stare so 4,5 milijarde let.
Nastale so na planetu...
Ki ga ni več.
Ujele so se v ta kamen
in štiri milijarde let ždelev asteroidnem pasu.
Meteorit ga je iz nekega razloga zapustil
in pristal v Kostariki.
Zdaj pa je v našem trezorju.
Kaj je ta vonj? Spominja na...
Ne vemo, vendar mislimo...
Podobno je kroglicam proti moljem.
Podobno sestavini iz njih.
Kot nekakšno topilo?
Ja, recimo.
Dal ga bom nazaj, če vam je prav.
-Kar.-Mimogrede,
rdeča barva je s strehe pasje ute.
Bela pa iz njenih tal.
Je pes takoj ugotovil,
da je dobil nebesnega obiskovalca?
Ne, hecno pa je,
da so si ljudje pri iskanju meteoritovvčasih pomagali s psi. Zaradi vonja.
Lahko jih izurimo, da ga poiščemo.
Dajva ga nazaj.
To je železov meteoritiz doline Toluca v Jiquipilcu.
Tega primite.
Naj vam ne pade. Razbil bi se.
Ojej.
Tehta približno...
Kaj vem, 30 ali 40 kg. Samo ta kamen.
Je ves iz železove rude?
To je železo s primesjo niklja.
-Nočem, da vam pade iz rok.-Prevzemite ga.
Najbolj osupljiva stvar iz trkov,ki je še nisem videl na televiziji,
je ta snov. To so tektiti.
Tukaj imava...Nekoč je v Zemljo udarilo nekaj,
kar je stopilo velik del njenega površja.
Več tisoč kvadratnih kilometrov.
Stopili so se skoraj v hipu.
Trk je bil tako silovit,
da je to tvar razpršil po tretjini Zemlje.
Kdaj je bilo to?
Pred približno 750.000 leti.
Zdi se daleč nazaj,
toda geološko gledanose je to zgodilo včeraj.
-Pojav je nedaven.-Je to steklo?
To je preprosto... Ta stvar tu.Prisluhnite.
To je zgolj steklo,vendar ne zunajzemeljsko.
To je Zemlja,na kateri se je stopila vsa ta snov.
Stopila se je in se razpršila po svetu.
Najdemo jo v Jugovzhodni Aziji,na Filipinih,
na indonezijskih otokih, v Avstraliji
in celo na Antarktiki.
Dogodek je bil silovit.
A poglejte oblike. Kaj nam pripovedujejo?
Da se je snov razpršilain se v zraku strdila.
Če bi bila tam, ko je padla na tla...
Bi naju ubila?
Vse je ubila.
Predstavljajte siveč tisoč kvadratnih kilometrov.
Vse se je skoraj v hipuspremenilo v steklo.
Ja, sedeli bi in pili čaj
in se spremenili v steklo. Tako kot vse.
Vsak od teh kamnovz mračnejših svetov v vesolju
ima svojo zgodbo.
Meteoriti razvnemajo človeško domišljijože od samega začetka.
Tako preprost pripomoček,kot je svetloba iz mobilnika,
opeva skrivnostno lepotopopotnikov iz oddaljenih krajev.
To je...
V istem središču v Tempu v Arizoni
sva spoznala tudi dr. Meenakshi Wadhwa,
eno največjih strokovnjakinj za meteorite.
40.000 različnih meteoritov.
PLANETOLOGINJA
-Tudi enega Barbare Hepworth.-Ja.
Ja, so izjemen vir za delo,ki ga opravljamo tukaj.
SLI Z DRUGIH SVETOV
Kaj je to?
Okrogli predmet na zaslonu
je drobcen...
Lahko si ga predstavljatekot drobno kapljico
iz začetkov Osončja,
izpred 4,5 milijarde let.
Preden so nastali planeti?
Ja. Takrat sta obstajala le plin in prah.
Nič drugega.Nobenih planetov, Zemlje... Nič.
In to so...
Opisujejo jih kot kapljiceognjenega dežja,
ki so se zgostile iz tiste meglice,
iz oblaka plinov in prahu.
Verjetno zaradi pretresov,
ki so se dogajali na začetku Osončja.
Ne vemo, od kod so prišli ti šoki,
menimo pa, da gre za procese,
kakršne vidimo v osončjih,ki nastajajo zdaj.
Kakšne elemente najdemo v njej?
To, kar vidite,
ti lepi vzorci, ki spominjajo na vitraje?
To je rudnina olivin.
To pa je... Ko jo zavrtim v tem...
Skozi minerale preseva svetloba.
Polarizirana je.
Zato mineral
v nekaterih smereh ugaša svetlobo.
Vidite osvetlitve in potemnitve.
Res je kot lep vitraj.
-Spominja na... Ja.-Čudovit je.
To je rezina,
tanka rezina prvega vzorca z Marsa,ki sem si jo ogledala,
ko sem začela preučevati meteorite.
Očarala me je.
Zdela se je znana,a je bila z drugega sveta.
Vemo, da je kamnina z Marsa,ker so v njej ujeti plini
z enako sestavo,kot jih najdemo v Marsovi atmosferi.
Ko košček take kamnine segrejemo,
iz nje sprostimo plinein lahko izmerimo njihovo sestavo.
Ta ima povsem enako sestavo
kot tisti, ki smo ga z vesoljskim plovilomizmerili na Marsu.
-Neverjetno.-Res je.
Smo res iz zvezdnega prahu,kot je rekel Carl Sagan?
Tako je.
Vse prvine v našem telesu
so nastale v zvezdah,preden so prišle sem.
Zato, ja, smo zvezdni prah.
-Navsezadnje.-Čudovita misel.
Ja.
To je bil edini trenutekmed snemanjem tega filma,
ko se nisem mogel zadržati.
Moral sem se oglasiti izza kamere.
Nisem zvezdni prah. Bavarec sem.
Ja, iz posebne snovi je.
Ja. Res je.
Obiskala sva vse kraje,
kjer so na Zemljotreščile velike ognjene krogle.
KRATER RAMGARH, RADŽASTAN, INDIJA
Zanimalo naju je,ali je življenje prišlo iz vesolja.
To je krater Ramgarh v Radžastanuv severni Indiji s premerom 4 km.
Iz vesolja takoj pade v oči,
na tleh pa komaj opazite,da ste v kraterju.
Vendar hindujci tu gradijotemplje vse od 10. stoletja.
Zanimalo naju je,ali bi organska snov v meteoritih
lahko zagotovila sestavineza življenje na Zemlji.
Za mnenje sva prosilaprofesorico Nito Sahai,
ki preučuje prehod iz kemije v biologijo.
Smo v ogromnem kraterju,
ki ga je ustvaril meteorit.
In ne vemo, ali je vseboval ogljik,
vemo pa, da so v meteoritih,ki vsebujejo ogljik,
najrazličnejše organske molekule.
Katere so ključne in bi lahkopredstavljale gradnike življenja?
V meteoritihsmo našli vse gradnike življenja.
GEOKEMIČARKA
Aminokisline, ki sestavljajo beljakovine,lipide, ki tvorijo celične opne,
in, presenetljivo,tudi ribozo, ki je sladkor.
Neverjetno se mi zdi,
da v meteoritu lahko najdemosladkorje in gradnike beljakovin.
Ja.
So geološko nastali kot rudnine ali...
Niso kot rudnine,saj so organske molekule.
Minerali so anorganski,
vendar so domnevno nastali
pri stiku organskih molekuls površinami mineralov.
Na medzvezdnih zrnih
in površinah meteoritov.
Še vedno pa je velik korak
od teh sestavin do začetka življenja.
-Ja.-Kaj potrebujemo?
Talilnik, v katerega damo te stvari,
in vir toplote?
Ja. Ti preprosti gradniki morajo
polimerizirati v daljše verige,
saj se te lahko pregibajoin so funkcionalne.
Kaj menite o teoriji o panspermiji,
o tem,da je življenje razpršeno po vesolju?
Bi živi organizmi
lahko preživeli intenzivno temperaturoin sevanje iz vesolja?
Ugotovili so, da je DNK precej žilav.
Lahko bi preživel celo v vesolju.
V obliki trosa bi morda preživelceloten organizem.
Kopali smo globoko pod površje
in celo nekaj kilometrov pod njim
našli bakterije, ki tam domnevno živijože več milijonov let.
Preživijo z upočasnitvijoživljenjskih funkcij.
Morda veste, zakaj so duhovnikisvoje templje zgradili tu?
Ta je posvečen Šivi.
Kar neverjetno se zdi. Tak tempelj na dnumeteoritskega kraterja!
Zanimivo je,da je posvečen Šivi in Parvati.
Je tantrični tempelj,predstavlja stvarjenje.
Šiva pa je tudi bog uničenja.
Hindujska mitologija temelji na ideji
o cikličnem stvarjenjuin uničenju stvarstva.
Tempelj je v kraterju,ki ga je ob trku ustvaril meteor.
Trk lahko življenje izbriše,
lahko pa tudi prinese organske molekule,
ki bi lahko zasejale življenje.
Podobno je to potrdiltudi tamkajšnji sadhu.
Če bi vojna ali meteorit uničilačloveštvo ali vse življenje,
bi se življenje prerodilo tukaj,v tem kraterskem jezeru.
Morala sva na kraj padcanajveličastnejše ognjene krogle.
V kraj z neizgovorljivim imenom
na obali polotoka Jukatan v Mehiki.
CHICXULUB PUERTO, MEHIKA
Tu je naš planet doživelnepopisno apokalipso.
To, kar je sem padlo iz vesolja,
je bilo več sto ali več tisočmilijonkrat močnejše
od atomske bombe, spuščene na Hirošimo.
Zdaj na to ne spominja nič več.
Vse je obteženo z dolgčasom,težkim kot svinec.
Chicxulub je tako pozabljeno obmorskoletovišče, da bi se človek kar zjokal.
Tukajšnji psi so takokot vsi psi na svetu
preneumni, da bi razumeli,
da je 75 odstotkov vrst izumrlo
zaradi dogodka, ki se je zgodil tukaj.
Dinozavri so preživelile v krajevnem muzeju.
Njihove oči so izdelali ljudje.Ničesar ne prepoznajo.
Pristni so samo odtisi stopal,
ki pa kažejo, da so mirno hodili,ne bežali.
Očitno se niso zavedali,da vse nenadoma umira.
Ta pozabljeni kraj je v središču
ene največjih geoloških kataklizemv zgodovini Zemlje.
Nepreklicno je spremenilatok življenja na njej.
Pred približno 66 milijoni let
je asteroid s premerom kakšnih 10 km
drvel proti Zemlji s hitrostjo 20 km/s.
Trk je bil tako silovit,
da je izkopal 30 km globoko luknjo.
Krater, ki je ob tem nastal,
sega 100 km daleč v morjein 100 km v notranjost.
Temperatura,ki jo je trk ustvaril v zemeljski skorji,
je stopila in uparila zemeljsko skorjoin bolid.
Nastali so potresi z magnitudo 11.
Stokrat močnejši od vseh potresov,kar jih poznamo.
Velecunamiji in stometrski valovi
so pustošili po obalah oddaljenih morij.
Visoko v ozračje se je pognalogromen steber prahu
ter stopljenih kapljic in plinov.
Dosegali so tudi ubežno hitrostin ušli v vesolje.
Stopljene kapljice so deževalena območju premera 3000 km
in na kopnem netile ognjene nevihte.
Všeč mi je,kako kataklizmo prikazujejo filmi.
ZADNJI DNEVI DINOZAVROV
800 km od kraja trka
je svetloba tako močna,
da se zdi meso alamozavra prosojno...
Njihovo senco vžiga v tla.
Žgoča svetloba jim izžiga zrkla.
Ne morejo videti, kaj se jim približuje.
Lahko pa čutijo.
Sesalci so preživeli
in izrabili nove okoljske priložnosti.
Mi, homo sapiens,najverjetneje ne bi bili tukaj,
če ne bi bilo tega kolosalnega trka.
Udarni krater so odkrili šele v 70. letih.
Odstopanja v težnosti in podatki iz sondso razkrili njegovo zgradbo in velikost.
Edini znak na površju
je skrivnostni krog vodnjakastih vrtač,ki jih domačini imenujejo cenotes.
So geološki odmev trka.
Na polotoku Jukatan ni ne rek ne jezer,
zato so te vrtače privabile stare Maje.
Brez vodnjakastih vrtač
Maji nikoli ne bi zgradilikulturnega središča Chichén Itzá.
KUKULCÁNOVA PIRAMIDA, CHICHÉN ITZÁ
Maji so razvili visoko omiko s pisavo,
astronomijo, mogočno stavbarstvos piramidami in templji.
Zgradili so celo observatorij,čeprav takrat še ni bilo teleskopov.
Sledili so položaju nebesnih teles.
Njihov koledar je bil veliko točnejšiod drugih iz tistega časa.
Domišljijo Majev sta razvnemalasmrt in posmrtno življenje.
Verjeli so, da obstaja devetpodzemnih svetov in 13 nebesnih.
Želela sva si ogledati podzemlje,
zato sva se spustila na dnobližnje vodnjakaste vrtače.
JAMSKA ARHEOLOGINJA
Fátima Tec Pool,speleologinja in arheologinja,
naju je odpeljalav eno od domovanj boga dežja.
Za to vrtačose še do nedavnega ni vedelo.
Fátima, kako so povezanivodnjakasta vrtača,
ta jama tukaj,ter majevski obredi in vera?
Kraj je zanimiv, ker tu lahko vidimo,
kako se povezujejo voda in jame.
In kako so Maji te prostoreuporabljali za obrede.
Tu vidite stene, po katerih sklepamo,da so Maji romali sem
in prehajali skozi te svete stene.
-Gremo lahko noter?-Seveda. Pojdimo.
Jame veljajo za vhod v podzemni svet.
Vidimo, kako so Maji uporabilinaravno obliko jame,
da so vanjo obredno polagaličloveške posmrtne ostanke,
verjetno posmrtne ostankeprednika neke majevske družine.
-Iz katerega obdobja so?-Verjetno predklasičnega.
Vidimo tudi ta vhod.
Vodi globlje v podzemni svet.
Zanimivo pa je še nekaj.
Kost človeškega prsta.
Odložili so jo v steno.
Če pogledate natančno, zagledate pepel,verjetno nekakšno malto,
ki so jo dali sem,preden so kost položili v zid.
Je za ljudi varnovstopiti v podzemni svet,
v domovanje bogov?
Ja, seveda!
Obisk sva uskladilaz mehiškim dnevom mrtvih.
Maji so bili obsedeni s smrtjo.
Na teh neskončnih frizihso upodobljene zgolj lobanje.
Mérida, osrednje pokopališče.
Vse to je znotraj kraterja Chicxulub.
Mrtvi zapustijo grobin se pridružijo živim.
PARK V CASTELU GANDOLFU,PAPEŽEVI POLETNI REZIDENCI
Sva v spokojnem parku
papeževe poletne rezidencev Castelu Gandolfu.
Vendar se tu ukvarjajo z resno znanostjo.
Tam je astronomski observatorijz znamenito fotografsko karto neba.
Tik ob rezidenci je jezero Albano,ki je v mogočnem ognjeniškem žrelu.
Observatorij vodi jezuitski bratGuy Consolmagno.
BRAT GUY CONSOLMAGNO, SJ, PLANETOLOG
Je eden največjihstrokovnjakov za meteorite.
Brat Guy,v srcu vatikanskega observatorija
hranite čudovito zbirko meteoritov.
Prava zgodovinska zbirka.
Se strinjam.
Posvečam se ji že skoraj 30 let.
Ste zato prišli sem?
O tem nisem odločal jaz.
Zaobljubil sem se ubogljivosti.
Bil sem znanstvenik.Pridružil sem se jezuitom.
Mislil sem, da bom poučevalna kakšni šoli, recimo v Georgetownu.
Vendar so mi ukazali, da moram v Rim,
jesti grozno hranoin gledati to nesrečno pokrajino.
In, saj res,tam je zbirka tisoč meteoritov.
Niso vedeli, da so tukaj meteoriti.
Ali da sem strokovnjak zanje.
To je bilo eno božjih naključij.
Izjemno je, da imamo meteorite,
da imamo kose iz vesolja,ki so nas obiskali tu, na Zemlji,
in da vemo, da niso s tega sveta,
da so po kemični sestaviiz povsem drugačnih snovi,
da so nastali pred 4,5 milijarde let.
Že to, da smo te stvari sposobni razumeti,
je čudež.
Bi se vam zdelo razumno, če bi rekel,da je življenje tudi drugje,
da življenje na Zemljimorda izvira od drugod?
Mogoče je. Ne vem. Nimam podatkov.
Veste, ljudje me včasih vprašajo,
ali verjamem,da je življenje še kje v vesolju.
Oblika vprašanja se mi zdi pravilna.
To je stvar vere. Nimam podatkov.
Če pa bi prišli kot znanstvenik in rekli,da želite iskati življenje,
če bi imeli dober projekt, bi vas podprl.
Če pa bi rekli, da želite preučevatizelene možice iz letečega krožnika...
Dvomim, da bi vam ustregel.
Toda če bi zeleni možici prišli na Zemljo,ali bi jih krstili?
Le, če bi to želeli.
Brat Guy naju je povabilna ogled zgodovinskega teleskopa.
Naročili so ga za fotografiranjevsega neba,
za izdelavo atlasa.
Zakaj ljudje vso zgodovino in povsod
mislijo, da so nebesa zgoraj?
Ne vem, vendar to drži.
V številnih jezikih
nebo in nebesa opisujejo z isto besedo.
Pomislim lahko le...
Morda se bo kakšen strokovnjakdomislil boljšega odgovora.
Rečem lahko le, da vam opazovanje zvezd
omogoči zunajtelesni občutek,ki ga potrebujete,
da ste pripravljeni na srečanje z Bogom.
Ko zdaj zagledate utrinek,
je to za vas zanimivo znanstveno dejstvoali začudeno zasopete?
Ja. Oboje je.
Po mojem se še bolj čudim,ker poznam znanost.
Eno je reči, da je to lep delček svetlobe.
Drugo pa je reči:
"Vem, kateri elementi jo ustvarjajo.
Vem, zakaj je take barve.
Vem, kaj se iz tega lahko naučim.
Upam, da ga bo kakšna kamera ujela,da ga bom izmeril. Da ne bo le lep,
ampak mi bo kaj povedaltudi o prahu iz kometa.
Oblak prahu, ki ga za sabo pusti kometin v katerega drvi Zemlja...
Kot snežinke,ki padajo na vetrobransko steklo...
Tako prameni svetlobezadevajo ob ozračje.
To še poveča mojo radost,ne vzame mi je.
Ob tem pomislim na dinamikodrugačnih redov znanja,
razumskega, poetičnega,domišljijskega, intelektualnega.
Zdi se mi,da uporabljate enak miselni proces
za spoprijemanje z nečim tako ogromnim,kot je kozmos,
in z nečim tako intimnim, kot je duša.
Oboje potrebujete.
Z znanostjo se ne morete...
Z njo se nočete ukvarjati,
če ne čutite spoštovanja, čudenja.
V Boga stvarnika ne morete verjeti,
če ne doživite stvarjenja.
Kakšen smisel bi sicer imela vera?
Vem, da ste kot diplomantv 70. letih opisali,
da ste videli Westov komet.
Rekli ste, da vam je nagnal strah v kosti,da se ni zdel veličasten.
Da vas je pretresel do obisti. Zakaj?
Na nebu je bil komet,
ki je bil videti kot kometina vseh fotografijah.
Stvar, ki je v mojem umuobstajala le na fotografijah.
Ni spadala tja.
Komet je bil velik. Srhljiv.
Dan prej ga ni bilo tam. Kaj se dogaja?
Razumel sem,zakaj so v antiki ljudje imeli komete
za preroško znamenjenečesa zelo srhljivega in drugačnega.
Kako bi se Cerkev odzvala,če bi Nasini teleskopi zaznali,
da proti nam drvi nebesno telo,ki se bo zelo približalo Zemlji?
Iskren bom. Molili bomo.Kaj nam pa preostane?
ZADNJI UDAREC
Rad bi pokazal odlomek filma,
v katerem sta telesni in eksistenčni strah
zgolj nekaj, v čemer ljudje uživajo.
Lepo je izpeljano.
Poleg molitev brata Guya
imamo tudi že praktične ukrepe.
Sva v Pan-STARRS...
OBSERVATORIJ PAN-STARRSHALEAKALA, HAVAJI
To je panoramski raziskovalni teleskopin sistem za hiter odziv.
Je na havajskem otoku Maui.
Sprostila sem zavoro.
TEHNICA TELESKOPA PAN-STARRS
Umaknite se, spustila ga bom.
To je eden od teleskopovmed vzdrževanjem.
Tisto bova naredila, a?
-Ja. Bom poskusila.-Prav.
OPERATIVNO SREDIŠČE PAN-STARRS
Dr. Joanni Bulger so po svoje zaupali...
INŠTITUT ZA ASTRONOMIJO, HAVAJI
...varovanje človeštva.
Tako kot tudi njenemu sodelavcuMarku Willmanu.
Zaupanje nama je vlilže pogled na njun obraz.
INŠTITUT ZA ASTRONOMIJO, HAVAJI
Dovolila sta nama vdretina njuno nočno stražo.
-Dober večer.-Clive, živjo.
-Našel sem te. Nočna straža.-Zdravo.
-Usedite se.-Usedi se.
Pomagata nas varovati pred skalamiiz vesolja, ki morda nimajo lepih namenov.
Le opazovala sva, a sva morala nehati,
ker se je vlaga povečala.
Zdaj je 90-odstotna.
Morala sva zavarovati zrcalo.
Nočeva, da se na njem nabere vlaga.
Kako komunicirataz nadzorniki v teleskopu?
No... Midva sva nadzornika.
Na vrhu ni nikogar.Zdaj opazujemo na daljavo.
Vožnja na vrh je stvar preteklosti.
Je na višini 3000 m,
tu, na 610 metrih je veliko prijetneje.
Kaj je to?
Na tem zaslonu je verjetno nočno nebo.
Ja, to je karta neba.
Tu je zenit.
To je nad njim. Teleskop pa je tukaj.
Opazovati pa sva nameravala tole.
Narediva 60 posnetkov.
Štiri posnetke iste točke na nebu.
Dobiva filmček s štirimi slikami.
Tako izbereva gibljive tarče.
Imata največje kamere na svetu.
-Drži?-Ja.
Imam kamero z 12 milijoni slikovnih točk.
-Tako?-Koliko jih ima vajina?
Več kot milijardo.
Veliko večja je
od kamer, ki so na prodaj.
Kaj se dogaja s to sliko?
-Se slikovne točke urejajo same?-Ja.
To je surova slika, ki jo zajameva.
Čas osvetlitve je 45 sekund.
Tudi velikost kamere vidiš.
Torej je... Smo...Dobimo tristopinjsko polje pogleda,
kar je na nebu približnosedem kvadratnih stopinj.
Kamero sestavlja
antena 8 x 8 s komunikacijskimi senzorji.
Lahko kliknemo na eno od teh slik.
-Na to tukaj.-Kaj je to?
-Je to meteor?-Tukaj?
Ne. To sta satelita,ki smo ju ujeli v naše vidno polje.
Vas to delo izpolnjuje? Ker...
Nočemo usode dinozavrov in...
Zato se splača iskati te stvari.
Čeprav je verjetnost, da nas kmaluzadene kaj velikega, neznatna.
Prej ali slej pa se bo pojavilonekaj velikega.
Zato opazujeva.
Mirneje lahko spim,
ker vem, da je tukaj vedno kdov nočni izmeni.
Da išče bližajoče se bolide. Imenitno.
365 dni na leto, ja. Vsak večer.
Hvala. Hvala, ker nas varujeta.
-Ni za kaj. Počaščena sva,-Ja.
Fotografije nočnega svetaanalizira dr. Rob Weryk...
INŠTITUT ZA ASTRONOMIJO, HAVAJI
...obrambni raziskovalec planetoviz Kanade.
Ne morem verjeti,da sem prvič pri teleskopih.
Ja, navadno se posvečam analizi podatkov,pregledovanju kandidatov.
Fino, da si lahko ogledam teleskop.
Je kot brat, ki ga še niste spoznali?
Drži. Ja.
Ob koncu noči so kupolole lahko odprli za uro in pol.
Davi smo lahko pregledali podatke.
Našel sem šest novih kandidatov.
Vi ste jih našli.
Ja, čeprav je to timsko delo.
Ampak analiziram jaz, zato...
Kaj je vaša najboljša najdba?
Najbolj nas je navdušilo telo,poimenovano 'Oumuamua.
Prvi medzvezdni komet.
V Osončje je prišel od drugod.
Kaj takega smo videli prvič.
'Oumuamua?
'Oumuamua. Havajska beseda.
Prvi sel od daleč. Ja.
V redu.
Gre za dvostopenjski postopek.
Programje ni brezhibno,zato moramo vse pregledati ročno.
To je moja naloga.
Pregledam vse, kar so zaznali ponoči.
Tisto, kar je resnično,
se prikaže kot vrsta pikali počasnih predmetov.
Ste to videli prvi?
Ja. Opazovalci zbirajo podatke,
jaz pa sem prvi na svetu,ki to pregledam in vidim.
Zagnal bi preplah,
če bi zagledal nevarno nebesno telo.
Alarm bi takoj pritegnil pozornost
Nasinega Urada za usklajevanjezemeljske obrambe.
Zanj ve le malokdo.
Vodi ga astronomka dr. Kelly Fast.
ASTRONOMKA
Asteroide menda imenujete
nadloga Osončja.
Zakaj?
Astronomi, ki opazujejoše kaj drugega razen asteroidov...
Morda opazujejo svojo tarčo,asteroidi pa to opazovanje spridijo.
Če opazujete nekaj drugega,
so nadloga Osončja.
Z Nasinega vidika
so sijajni za znanost,za cilj vesoljskih plovil.
Vendar jih želimo opazovati,
saj nikoli ni dobro, kadar sta dve stvariob istem času na istem kraju.
Zanima nas, ali bo kateriprečkal Zemljino orbito
takrat, ko bo tam Zemlja.
Prah ves čas zadeva ob ozračje.
Vidimo utrinke,
ki so le prah, ki gori v ozračju.
Kadar pa so stvari večje,
kadar je nekaj veliko kot asteroid...
Ozračje je imenitno za sežiganje stvari,
vendar so nekatera telesa prevelika.
Meteor s premerom 20 mje razdejal Čeljabinsk.
Tunguska, Sibirija leta 1908.
Tja je verjetno padel 40-metrski asteroid.
TUNGUSKA, SIBIRIJA LETA 1908
Udarni val je podrl 80 milijonov dreves.
Odkrili pa niso niti zrna asteroida.
In obramba? Kaj lahko naredimoproti velikemu meteorju?
Kaj lahko naredimo?
Priprave so najboljša obramba.
Poiskati jih moramo.
Prej ne moremo zasnovati obrambe.
To je naša prednostna naloga.
To počnemo s sondažami.
Če razmišljate takole...
Imamo Sonce,
Zemljo in druge planete v Osončju.
So kot na dirkalni stezi.
Na njej okoli Soncakrožijo tudi asteroidi.
Velikokrat se lahko približajodrug drugemu.
Pogosto imamo "bližnji pristop".
Asteroid se približa Zemlji, ki...
Blizu pomeniveč milijonov kilometrov stran.
A recimo, da je zelo velik.
Zelo velik asteroid, časa pa je malo.
V nekaterih filmih jih razstrelijo.
ZADNJI UDAREC
To ni potrebno. Preusmeriti jih morate.
Uporabili bi lahko jedrsko razstrelivo,
kot v teh filmih.
Toda razstreliti bi ga moraliob asteroidu.
Energija te detonacije bi ožarila površje,
material, ki bi ga odkrhnilo s površja,pa bi asteroid potisnil v drugo smer.
Mehkejši, manj agresiven pristop.
ASTEROID RYUGU, VELIKOST 1 KM
Uporabila ga je japonska sondana asteroidu Ryugu.
Velikost asteroida
ugotovimo po velikosti sence,ki jo sonda meče na njegovo površje.
Težnost je bila tako neznatna,da je že najmehkejši pristanek
z njega v vesolje pognalvelike količine drobirja.
Tu vidimo, kako nastanejo meteoriti.
Sonda se že vrača na Zemljo.
Prinaša gram snovi, vzete z asteroida.
Za večje primerke je raj Antarktika.
Ne gre za to,da sem pade več kamnov kot drugam.
Le vidnejši so na ogromnih ledenikih,ki prekrivajo skoraj vso celino,
ki je večja od Združenih držav Amerike.
Na lov so naju povabilijužnokorejski znanstveniki.
Njihova postaja se imenuje Jang Bogo.
POSTAJA JANG BOGO, ANTARKTIKA
Je na obali Vzhodne Antarktike.V njej je prostora za 50 ljudi.
Poletna sezona na južnem tečajutraja skoraj pet mesecev.
V tem času sonce nikoli ne zaide.
Postaja je prostornejša, kot sva mislila.
Le nekaj kilometrov stranje šest mož z zadnje Scottove odprave
vso zimo preživelo v snežni jamis premerom pičlih treh metrov.
Bili so lačni in prezebli.
Živeli so od tjulnjevinein enega piškota na dan.
Zaradi njihovih dnevnikov
vemo, da so sanjali o pojedinah,ki pa so se vedno razblinile.
V sanjah je uspelo jesti le enemu od njih.
Tovariši so ga zaradi tegaupravičeno sovražili.
Vendar nisva prišla na jastoga in kimči.
Želela sva odletetina Južnotečajni ravnik v notranjosti.
Vedela sva, da je tam konvoj tovornjakov,
ki je postajo zapustil pred tremi tedni.
In da se približuje loviščumeteoritov na modrem ledu.
Toda helikopter se je moralnajprej dvigniti na 2000 metrov.
S postaje na obali svado ledenega ravnika celine
odletela čez ledeniški led,ki se je spuščal proti obali.
Predstavljajte si, da bi ga prečili peš.
Vsak od teh razmetanih balvanov
je večji od stanovanjskega bloka.
Gmota nenehno drsi proti morju.
Naposled sva dosegla Ravnik.
Ostalo je le nekaj hribov.Iz ledu štrlijo kot otoki.
Bilo je, kot da vstopava v svet,ki ni na našem planetu.
Tu se začenja neizmerna samotnost
ogromne celine, ki jo prekriva od dvado štiri kilometre debela odeja ledu.
Zaradi podatkov z GPS-asva poznala položaj karavane.
Pričakovali so naju.
Veselila sva se srečanja z Jong Ik Leejem,
vodjem te odprave.
Na Antarktiko naju je povabil on.
Kot da sva se sešla s starim prijateljem.
KOREJSKI POLARNI RAZISKOVALNI INŠTITUT
-Nisem mislil, da vama bo uspelo.-Ja.
Nisem vedel, da nama bo.
Moje sanje...
Videla sva posnetke, ki jih jev bližini naredil nekaj let prej.
Našel je velik meteorit.
Ko sva videla njegovo radost ob odkritju,sva se zaljubila vanj.
To je najžlahtnejša oblika znanosti.
Z DOVOLJENJEM KOREJSKEGAPOLARNEGA RAZISKOVALNEGA INŠTITUTA, 2014
Dobro, odloži ga.
Pri tem zelo čustvenem trenutkumi je všeč še nekaj.
Nekaj, česar butasta doktrina filmskih šolnikoli ne bi dovolila.
Opazujte ozadje. Tam se nekdo pojavi.
Motiv ni znan, čas je napačen,
bliža se ritensko.
Nazaj v sedanjost.
Z nama je prišla Jong Ikova žena Mi Jung,
priznana polarna geologinja.
Mož in žena spet skupaj.
Prvi meteorit sva našlanekaj minut po prihodu.
Golo ledeno prostranstvo,ki ga ne prekriva sneg,
je idealno za iskanje.
Ogromna gmota ledu se premikapočasi kot tekoči trak
in razkriva kamne, ki so sem mordapadli pred več sto tisoč leti.
Večino meteoritov odnese v morje.
Toda tam, kjer je ledenik zaradi gorskeverige globoko pod sabo zavihan navzgor,
led izhlapeva in pušča tovor na površju.
Vsak tukajšnji kamen je meteorit.
Opazujte moškega na desni. Nekaj je našel.
Izkaže se, da je srečnež Clive.
Zdi se režirano,vendar ga je res našel on.
O, to je to! To je vaš primerek.
Čestitam.
Velik je. Največji danes.
Enega sem našel tam. Majhnega.
In potem sem...
Izkazalo se je,
da je bil to največji meteorit v sezoni.
Po prvih ocenah tudi zelo redek.
Iskala sva naprej,vendar se nama je počasi svitalo.
Zmračilo se bo šele čez pet mesecev,
midva pa bi lahko hodila še 5000 kmin ne bi srečala žive duše.
To je skrajno doživetje prostoraza tiste, ki pešačijo.
Vedela pa sva za kraj, kjer je na potstopila najina duša, ne noge.
Kraj, v katerem preseževa svoj obstoj.
Zadnji kos poti naju je odpeljalna enega najodročnejših otokov
v arhipelagu v Torresovem prelivu.
Otoki so med Avstralijo in Novo Gvinejo.
Otoček Mer ima približno 400 prebivalcev.
Slišala svaza ljudska izročila o utrinkih,
ki dušo pokojnikaodnesejo nekam drugam v novo življenje.
Doug Passi, eden od starešin...
FALEN PASSI DOUG
...je poznal zgodbe o dušah,ki so na drugi svet odšle z meteorjem.
Neko mojo sorodnicoso duhovi poslali na maierju.
-"Maier" je meteor?-Padajoča zvezda, ja.
Bila je na tistem maierju
in gorela v ognju.
Tako sem slišal.
Rekli so, da je zgodba resnična.
Stari gospe je bilo ime Gizou Simbolo.
Je bila živa ali duh?
Živa je bila.
Ko je nekdo pripravljen umreti,
nam maier pove zgodbo. Reče:
"Nekdo se bo čez nekaj dni izgubil."Ali...
Ali...
"Nekam drugam gre."
Padajoča zvezda. Maier.Včasih je rdeč, včasih svetlo moder.
Zdi se, da je smrt tukaj...
Ni dogodek. Je začetek potovanja.
Začetek novega potovanjav novo življenje. Ja.
Pridejo v različnih oblikah.
Kot ptica, kot pes, kot oseba.
Kot senca, ki se premika na zidu.
Ali kot plavajoči les.
Les, ki plava na morju.
Ker sva prišla s kamero,
so otočani obudili skoraj pozabljen ples,
ki ga niso plesali že pol stoletja.
Mladeniče je koreografije naučilstarešina Alo Tapim.
Ples je posvečen maierju,kot ste uganili.
Maier je zvezda, komet.
Je posebna zvezda.
Merijcem se pokaže le ob posebnem času.
Zagledamo jo,
kadar kdo od najdražjihiz tega življenja odide v naslednje.
Za prehod poskrbi ta zvezda.
Plesalci nosijo nair. Bakle.
Imenujemo jih nair.
Nosijo jih.
Ponazarjajo, kdaj tista zvezda...
Kdaj padajoča zvezda sprosti žerjavico.
To ponazarjajo goreče palice,ki jih nosijo.
Ko se goreči palici stakneta,
ko udarita skupaj,
ko se stakneta, se žerjavica...
Ujame se.
To opisuje tisto zvezdo.
Ja. In to je naša zgodba.
Prevedla Polona Mertelj