Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Вогняні гостіз далеких світів
МЕРІДА, МЕКСИКАДЕНЬ МЕРТВИХ
У Меріді на півострові Юкатан
стався найбільший катаклізмв історії нашої планети.
Сюди впав цілий астероїд.
Це сталося за мільйони роківдо появи перших людей,
проте цей ритуал з вогняними кулямивидається відтворенням тієї події.
Безперечно, стародавні маяпро це й не здогадувалися.
Ми не знаємо,що настигне нас у майбутньому...
ЧЕЛЯБІНСЬК, СИБІР
і врешті-решт знищить.
Але воно буде схоже на цювогненну кулю над Сибіром,
але значно більшу.
Те, що зафіксували простіавтомобільні відеореєстратори,
здається науковою фантастикою.
До нас завітали гості
з інших світів, з темряви Всесвіту.
А незліченні кулі іще сюди летять.
КРАТЕР ВУЛФ-КРІКЗАХІДНА АВСТРАЛІЯ
Якщо прилетить щось велике,
то небо спалахне навіть при світлі дня.
Можливо, до того часуминуть мільйони років.
Метеорити постійнопадали на нашу планету,
і найбільші з нихцілком міняли ландшафти.
А ще вони глибоко вплинулина різні культури.
Яскравий приклад – ісламська культура.
Згідно з давньою легендою,
бог послав з раю на землю камінь,
яким указав Адаму та Єві,де будувати вівтар.
Метеорит упав там,
де пізніше збудувалисвященне місто Мекку.
МЕККА, САУДІВСЬКА АРАВІЯ
Ми в найсвященнішому місціісламської культури.
У її самому центрі – в Каабі.
У її східний кут вбудованоЧорний камінь.
Його глибоко шанувалив доісламські часи,
щонайменше за тисячу років до того,як пророк Магомет заснував іслам.
Чорний камінь оправлено в срібло,
і нікому не дозволено його аналізувати,
але найімовірніше, що це таки метеорит.
Іслам – релігія 1,9 мільярда вірних.
Для паломників
Чорний камінь – одназ найбільш шанованих реліквій.
Мільйони вірних приходять,щоб його торкнутися й поцілувати.
Немусульманам забороненозаходити у священне місто,
тож нам довелося обмежитисямобільним відео одного мусульманина.
Повернімося в мовчазну широчіньавстралійської пустелі.
Клайв Оппенгаймерз Кембридзького університету,
який перший задумав цей фільм,пояснює мені...
Науковці дізналисяпро цю величезну діру 1947 року,
коли помітили її з повітря.
Діаметр кратера – біля кілометра.
КЛАЙВ ОППЕНГАЙМЕР
Він сформувався,коли уламок залізного метеорита
завбільшки як лінкорна швидкості 15 км/сек
врізався в землю.
Стіни кратера навколо западини
складаються з давніх порід,
що їх удар розтрощив і викинув назовні.
Сам метеороїд майжеповністю випарувався,
і лише кілька окремих уламків
пізніше знайшли в навколишній пустелі.
З обрисів викиду порід
можна припустити,що болід прилетів звідти.
Феноменальні температури від удару
утворюють потужнийвисхідний термальний потік
який проривається крізь атмосферув стратосферу,
і розплавлена порода з ньоговипадає на великій площі.
І, звісно, зіткнення генерує
колосальні сейсмічні хвилі,
тобто потужні землетруси.
Зараз ми посеред пустелі,
але якби таке сталосяв міському середовищі,
то це була б абсолютна катастрофа.
Чи бувало, що метеоритпадав на людину?
Метеорит якось влетів у жінку.
Він прошив дах будинку, стелю,
і влучив у неї, поки та сиділав кріслі й дивилася телевізор.
Метеорит Силакоґа.
30 ЛИСТОПАДА 1954 РОКУ12:46
Жінка вижила –обійшлася страшним синцем.
ЕНН ГОДЖЕССИЛАКОҐА
Хоча землі навколо кратераздаються похмурими й непривабливими,
на цих територіях завждижили аборигени.
Серед них чимало художників.
БІЛЛІЛУНСЬКИЙ АРТЦЕНТР
Наприклад, у найближчомуселищі Біллілуна.
Ці люди точно не були свідками падіння,яке сталося понад 100 000 років тому,
але інші нещодавні події
також могли розворушитикультурну пам'ять.
У їхніх малюнках часто з'являєтьсяобраз кратера,
але це ще не все.
Ми познайомилися з Кейті Даркі,
однією з найкращих художницьцієї громади.
Це також ваш малюнок?
Погляньмо на нього.
Розкажіть, що тут зображено.
Чудовий малюнок.
Це піщана дюна...
а це трава.
Тут не росте «карнті». Картопля.
КЕЙТІ ДАРКІХУДОЖНИЦЯ
Колись давно старі люди розповідали...
що один чоловік пішов полюватина птахів через ці струмки.
Він ішов по тунелю під річкою,
яку ми називаємо струмком.
Він вийшов з іншого боку кратера,
а тоді повернувся туди, звідки прийшов,
коли полював.
Як саме з'явився кратер,якщо вірити цій легенді?
Як він виник?
У світі «картій» сюди впав метеорит.
-Так вважаємо ми, білі люди.-Білі, так.
Кажуть, що сюди впала зірка.
Але предки й старі людирозповідали нам,
що в кратер упав Веселковий змій.
Тож у нас є три різні легендипро один кратер.
Але вони сходяться воєдино.
Ми водимо туди дітей.
Щовихідних стаємо там табором.
Там ми відчуваємо присутністьнаших предків і рідних,
що вони оберігають нас,коли ми спускаємося в кратер.
Для нас це особливе місце.
І для наших рідних.
Куди тільки не падали метеорити.
Один великий метеорит упаву регіоні Ельзас у Франції.
Саме тут він змінив життя людей.Вплинув на історію.
Віддалеки видно місто Ензісгайм.
ЕНЗІСГАЙМЕЛЬЗАС, ФРАНЦІЯ
У 15 столітті тутвизначився курс всесвітньої історії,
адже завдяки цьому уламку каменю
було легітимізовано імперію Габсбургів.
Плашкою позначено місце, він упав.
Клайв приїхав сюдиз професором Саймоном Шаффером,
колегою з Кембридзького університету.
САЙМОН ШАФФЕРКЕМБРИДЗЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ
Він історик наукий один з останніх ерудитів.
Що сталося того дня...сьомого листопада 1492 року?
У цей надзвичайний день
вогняна куля з'явилася в небіз південного сходу
й зі свистом стрімконаближалася в цьому напрямку.
А тоді вона впала на це полео пів на дванадцяту дня.
Більшість очевидців погоджується,
що того дня на полістояла лише одна людина.
Син пастуха.
І він побачив щось надзвичайне.
Побачив, як 136-кілограмовий каміньзіткнувся з землею,
вибивши в ній яму.
Сьомого листопада 1492 року
цей камінь упав у поле,
а всього за кілька днів до цьогосталася ще одна знаменна подія:
прибуття Христофора Колумбаі його екіпажу
у Новий світ, на Кариби.
По суті, саме завдяки Колумбу
на цьому полі тепер росте кукурудза.
Це сталося внаслідок появив європейському сільському господарстві
культур, які ранішеросли виключно в Америках.
Падіння цього каменя було таке важливе,
що в деяких хроніках 1492 року
пишуть лише про ензісгаймський камінь,
а про Колумба й не згадують.
Вважалося, що він упав,можливо, за божим задумом,
неподалік надзвичайноважливого містечка
Ензісгайма в Ельзасі.
Ензісгайм у ті часи
був штаб-квартирою австрійських військ
у цій частині світу.
Через два тижні після падіння каменя
австрійський воєначальник
і головнокомандувач Максиміліантакож прибув у містечко.
Святі небеса, чому цей каміньупав сюди саме тоді?
Справді, саме з волі небескамінь упав на це поле.
Для тогочасних людей
дивовижні надприродні знакиз небес вважалися посланнями.
Неначе емейл від Господа
підданим Максиміліана,
який підтверджувавлегітимність його влади,
пророкував перемоги над ворогами
й наказував їм коритися його волі.
А чому вас так цікавить ця тема?
Гадаю, я такий одержимий метеоритами,
тому що вони носії сенсу, носії смислу.
Вважалося, що вони з'являютьсяз іншими катаклізмами.
З дощем з крові, жаб і частин тіл.
З чумою та іншими катастрофами.
Наче метеорити – це організми,
тварини, які майже промовляють до нас.
На мою думку, це дуже сильнай елегантна ідея.
Ідея, що в метеоритах криється смисл,
а завдання людства – його розтлумачити.
Саймон Шафферміг би говорити про це далі,
не знудивши вас, ще вісім годин.
Але ми хотіли побачити решткисправжнього каменя в місцевому музеї.
Він якийсь нереальний,він пробуджує уяву.
Мер міста хотів привітатися з нами,
ось і він у компаніїшанувальників метеорита.
Ця емблема – копіясередньовічної гравюри на дереві.
Вона тут усюди.
Але сьогодні вона змушує замислюватисяпро минуле і про прийдешні століття.
Чи думають члени цього братства каменя
про далеке майбутнє?
Про що вони думають?
Які далекоглядні плани вони будують?
А якщо людська раса вимре?
Що ми залишимо майбутнім астронавтамз далекої галактики,
щоб показати: ми не покинули бпораненого товариша напризволяще?
Поруч з каменем ми побачилицю інсталяцію.
«Вітаю, мене звуть Жан», –
каже фігура, надіючись,що інопланетяни знають французьку.
«Я шахтар.
Ось який красивий був наш світ».
«Коли на нічному небіми помітили загрозу нашій планеті,
ми вжили заходів.
Ми рили тунелій будували підземні укриття.
Думаємо, що нам вдастьсяпрожити ще ціле десятиліття.
Якщо почнеться велика вогняна буря,
я не сумніваюся,що людська раса виживе.
Але я не пророк. Я лише шахтар».
«Гарного вам закінчення екскурсії».
«ВАЛЬГАЛЛ АРЕНА»
ОСЛО, НОРВЕГІЯ
Наступний пункт – великаспортивна арена в Осло, Норвегія.
Вона така простора,що вміщає ціле футбольне поле.
Але нас цікавить її дах,
а також цей чоловік, Йон Ларсен,
найвідоміший джазовиймузикант Норвегії.
ЙОН ЛАРСЕН
Але як дослідник-аматор
він має всі підстависидіти на цьому великому даху.
Як усе почалося?Як ви знайшли це місце?
На Google Планета Земля
я шукав і знайшов найбільший дах.
Думаю, що в той час це буланайбільша арена в Осло.
А тоді я додумався...
що маленькі об'єкти скочуютьсяпо похилій поверхні й скупчуються отут,
біля водостоку.
Тут чимало бруду,
але серед нього можназнайти частинки космічного пилу.
З чого все почалося?
У вас була успішна сорокарічнамузична кар'єра.
Чому ви виходите на дахи?Щоб утекти від шанувальників?
Ні. Я завжди колекціонувавкамінці й цікавився геологією.
Усе життя це було моє хобі.
А якось уранці десять років томуя снідав за столиком надворі
і помітив на столі яскраву чорну цятку,
якої там не було ще секунду тому.
Я підібрав її нігтем
і завдяки своємузахопленню мінералогією
зрозумів: «Ого, та це ж камінчик».
І ми дивувалися:
«Звідки він з'явився?Може, з космосу? Незрозуміло».
А тоді я почав ґуґлити й дізнався
про існування дивнихдрібних частинок космічного пилу –
мікрометеоритів.
Так усе й почалося.
Ви вважаєте, що вони є тут.
Яке устаткування потрібне,щоб зібрати цю масу?
Моя основна зброя – цей магніт.
Я використовую магнітздебільшого тому...
що мікрометеорити магнітні.
Спершу я кладу магніт
у захисний пластиковий пакетик, отакий.
Беру його за гачок...
Дивовижно, що Йон Ларсентаким примітивним інструментом
заснував цілковито нову область науки.
Тепер це місце відбору зразків.
Отак я проводжу ним по землі.
Важкі частинки скотятьсяй залишаться в найважчій частині.
Можливо, тут є мікроскопічнімагнітні частинки.
Розгляну їх пізніше, під мікроскопом.
Скільки таких космічних частинокщодня потрапляє на землю?
Чи відомі числа?
Так, близько ста метричних тонн.
Уявіть дві великі вантажівки з піском,які висипають на Землю космічний пил.
Але це дорівнює всього одній частинці
на рік на квадратний метр.
Ці частинки – посланці, так?
Вони несуть для вас конкретне послання.
Для мене – так.
Старішої речовини не існує.
Ніщо інше не долало такого шляху.
Коли я підбираю мікрометеоритй відчуваю його на пальці,
розумію, що це найстаріша річ,якої торкалася людина.
Я наче дивлюся вічності прямо у вічі.
Це прах іншого покоління,
попереднього поколінняпомираючих зірок.
Його історія сягаєсамого Великого вибуху.
Це Ян Брейлі Кіле,
геолог, який розглянеЙонові зразки під мікроскопом.
ЯН БРЕЙЛІ КІЛЕ
Нам сподобалося його вбранняу стилі Ваєтта Ерпа.
Він народився в Техасі.
Але це ще не все.
Він чотири рази пережив рак,
за його словами, двічійому підписували смертний вирок.
Щоб внести свою лептув онкологічні дослідження,
він залучений у новаторську роботунад новими методами лікування раку.
Це залаштунки.
Тут ми пробуємо добутифотографічне підтвердження.
-А це Ян Кіле, мій друг.-Вітаю.
Ми працюємо не один рік
над кольоровими фото мікрометеоритівз високою роздільною здатністю
при небаченому досі у світі збільшенні.
Яке збільшення потрібне?
Ці частинки такі маленькі,
що їх практично неможливо побачити.
Потрібно збільшити у дві тисячі,а краще – у три тисячі разів.
Тоді на виході отримаємо зображеннядіаметром один метр.
Саме те, що треба.
Усі казали, що це неможливо,
але ми творимо цілковито нову науку.
А ти пам'ятаєш,як на нас реагували колеги.
-Вони реготали...-Так. О так.
і запитували нас:«Що ви запланували? Що?
Усім відомо, що це неможливо.
Cпіввідношення сигнал/шум становитьодин до понад одного мільярда.
Я на це подивлюся».
Тоді тебе це образило?
Анітрохи.
Так працює наука.
Почуття тут ні до чого.Йдеться про цікавість.
Це з сьогоднішніх зразків.
Коли бачимо таку особливутекстуру, то знаємо:
«Так, це мікрометеорит,а не індустріальна частинка».
Зараз зображення розмите.
Можна її сфотографувати?
-Ні, ми... Ні.-Ні.
Якщо ми просто...
Коли ми захоплені, серце б'ється швидшеі впливає на стійкість камери.
Тому це неможливо.
Коли ми фотографуємо,то виходимо з кімнати.
А звідки взялися ці частинки?
Це добре запитання,на яке в нас поки немає відповіді.
Походять вони, вочевидь, з космосу.
Частина – з поясу астероїдів.
Інші – з комет.
Але також це можуть бути частинкиз інших галактик, сонячних систем.
Ми не знаємо, з якого небесного тілапоходить кожне зерня.
Це вражає.
У вівторок увечері, коли Йон приноситьнові зразки,
вони нас приголомшують.
Наче в дитинстві.
Ці частинки малі й самотнінавіть у космосі.
Деякі ніколи не досягалибільшого масштабу,
скажімо, не ставали...
складовими частинами малих планету поясі астероїдів.
Це справді космічний пил.Пил – розмінна монета в космосі.
Наприклад, угорі бачимо залізо-нікель.
Тут у нас добре видноперший етап кристалізації.
Усе почалося зі скла.
А тут почнуть кристалізуватисякристали олівіну.
А тут, назовні, дуже тонкий ободоксульфату заліза.
Трохи нагадує крижану екзопланету.
Наче льодовий шар. Так.
Де відколюються айсберги.
Цей, як на мене, особливо цікавий.
У нього була дуже висока температурана вході в атмосферу.
Передня частина, яка зараз угорі, –
цим боком він входив в атмосферу Землі.
Коли швидкість знизилася, важкуметалеву серцевину виштовхуло вперед,
за інерцією,
і на носі частинки утворивсяметалевий купол.
Це типовий зразокз залізо-нікелем на передній частині.
Хоч ми й зібрали 2 500 різних зразків,
та всі вони різні.
Тож коли ти...
більше дізнаєшся про мікрометеоритий частинки космічного пилу,
то розумієш, як вони вирізняютьсяна тлі земної геології.
Вони пройшли крізь швидкість,гіперзвукову швидкість,
що в 50 разів перевищуєшвидкість польоту кулі,
й пекельні температури.
А тепер вони наче скарби з космосу.
Дивна краса, яку ми щойнопобачили, може стати ще дивнішою.
Гляньте на цей візерунок.
Потримайте, а я підійду до дошки й...
Візерунок, який проєктуєна дошку Клайв, –
це доказ того,що раніше вважалося немислимим.
І це стосується кристалічних структур,
існування яких здавалося неможливим.
Так званих квазікристалів.
ПАУЛ СТАЙНГАРДТПРИНСТОНСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ
Цей чоловік не погодився,що це неможливо.
Паул Стайнгардт з Принстонськогоуніверситету – знаний у світі космолог.
Ви знайшли докази існуванняприродного квазікристала
з космосу, з метеорита.
Але що ж таке квазікристал?
Квазікристал – це форма матерії,яку ми вважали неможливою.
Сотні років ми вважали,що довели неможливість його існування.
Проте тепер ми знаємо, що це можливо,
а також, що вони існуютьу Всесвіті так давно,
що й уявити важко.
Почнімо з простого.
У кристалів упорядкована структура,
як у кахельному настиліна підлозі у ванній.
-Отак.-Звичайні квадрати.
Квадратні кахліприлягають суцільно.
Але з п'ятикутниками,з п'ятипроменевою симетрією,
проблем не уникнути.
Тепер сюди.
І...
Я вже бачу, де виникнуть проблеми.
Бачите, що діється?
З'явилася прогалина,тож нам потрібно обирати.
Ми її не закриємо.
Можна сюди або сюди,
-але все одно не закриєш...-Так.
Атоми не люблять прогалин,
тож щойно такі виникаютьу реальних атомах,
вони перебудовуються, щоб їх позбутися.
Усім відомо, що п'ятипроменева симетріянеможлива для речовини.
Проте це не єдинаскладність і загадка квазікристалів.
Для початку погляньмона структуру квазікристала,
щоб зрозуміти, який вони мають вигляд.
Ця мозаїка на столі слугуєгарним прикладом.
Якщо придивитися, то ви помітите,що вона складається всього з двох форм.
Курчата.
Нагадує дитячі пазли,
але за ними стоїтьфілігранна математика.
Цю структуру в 1970-хзапропонував сер Роджер Пенроуз.
СЕР РОДЖЕР ПЕНРОУЗ
Математик, а іноді й космолог.
Дивовижно те,що структуру квазікристала...
ХРАМ ДАРБЕ-ІМАНІСФАГАН, ІРАН
...можна побачити в храмів Ісфагані, Іран.
Не знаючи основоположнихматематичних принципів,
майстри понад 500 років тому
розв'язали проблему неможливоїгеометрії п'ятипроменевої симетрії.
Отак.
Хочу застерегти...
Застереження було доречне.
Справді, далі все значно ускладнюється,
і ми не мучитимемо вас деталями.
Ось наприклад.
Замість одного ікосаедра,у нас ікосаедр ікосаедрів.
І ми подумали: «Може, нам вдастьсязбудувати щось, що розширюється,
зберігаючи цю структуру».
Але виникла проблема.
Проте ця модель розв'язала ту проблему.
Вона представляєсправжній квазікристал.
...можна збудувати лише цю грань...
Після цього Стайнгардтзахотів знайти його в природі.
Урешті ви почали польові дослідженняна Камчатці.
На це вас надихнула теоретична...
Так. Мене надихнула ця модель.
Бо ця модель свідчить:
«Якщо атоми мають сили,як у цих з'єднань,
то вони точно утворять таку структуру».
Це змусило мене замислитися:
«Чи можливо, що природа зробилаквазікристал раніше за людину?»
Так почалися десятилітні пошукиприродного квазікристала.
Урешті-решт ми знайшли мінералогау Флоренції, Луку Бінді...
ЛУКА БІНДІУНІВЕРСИТЕТ ФЛОРЕНЦІЇ
у чиєму музеї був невеличкий зразок...
породи, неоднорідної породи,
усередині якої ми знайшликрихітне зерня квазікристала.
Після вивчення цього зразка
у нас виникла думка,що в наших руках уламок метеорита.
Проте, щоб це довести,ми мали з'ясувати, звідки ця порода,
і спробувати підшукатище зразків для доведення.
Тому Пол Стайнгардт і Лука Бінді
вирушили в експедиціюв крайню східну частину Росії,
біля Берингової протоки.
Червоною точкою відзначено місце,де знайшли фрагменти метеорита.
Їх знайшли біля струмкапід назвою Ліствєнітовий,
про який ніхто нічого не знав.
Експедицію проводили разомз групою російських геологів,
які знайшли перший зразокдесятки років тому.
Довелося мандруватигеть дикою місцевістю,
що було в новинку Полу Стайнгардту,
чиї попередні зустрічі з природоюобмежувалися газонами Принстона.
Їх мучили міріади комарів.
Ось і він самз москітною сіткою на обличчі.
Він погано спав.
Ведмеді з'являлися не лишев нічних кошмарах, а й наяву.
Але важкі пошуки уламківметеорита дали плоди.
Попередній огляд знахідокобіцяв їм успіх.
Бінді й Стайнгардтмали причини для святкування,
хоча й не знали, чи вдасться їмзнайти квазікристали.
Рентгеноструктурний аналіззнайдених зразків
виявив неможливуп'ятипроменеву симетрію,
яка довела, що в метеоритахбувають квазікристали.
Що ви відчули, коли це побачили?
У ту мить для мене зупинився час.
Наче...
Побачивши це зображення,я негайно зрозумів,
що ми досягнули всього,що пробували зробити
минулі десять років.
Окрім того, ми довели,що цей квазікристал
сформувався не просто в природі,а в космосі.
ЦЕНТР ДОСЛІДЖЕНЬ МЕТЕОРИТІВ
Облишивши великі таємниці матерії,
ми звернулися до звичайнішихкамінців, які прилетіли до нас з небес.
...у нас тут липкий килимок.
В Аризонському державномууніверситеті таких чимала колекція.
Захищає від вуличного брудупри вході у стерильне сховище.
ЛОРЕНС ҐАРВІАРИЗОНСЬКИЙ УНІВЕРСИТЕТ
Нас чекали неймовірні історії.
Перед входом
станьте на нього, щоб очистити підошви.
Добре.
Нас супроводжувавзавідувач Лоренс Ґарві.
Підтримуємо вищий тиск,щоб сюди заходило чисте повітря.
-Витерли? Добре.-Так.
Тут скрізь камери.Усміхніться й помахайте в камеру.
Дуже важливо
у таких сховищах метеоритів
тримати ці метеоритив абсолютній чистоті.
Зазвичай ідеться про чистоту тіла.
Ми робимо все, щоб жир з пальцівне потрапляв на зразки.
Тому надіньте рукавички,і я також надіну.
Надівайте, бо я хочу показати вам
надзвичайний метеорит,який упав усього кілька тижнів тому
у Коста-Риці.
Метеорит, у якомуповно органічних сполук.
А це важливо.
Йдеться про початок Сонячної системи
і навіть зародження життяв нашій Сонячній системі.
Ці зразки тут, у спеціальній камері.
Це азотні камери.
Бачите? Тут у нас азот... сухий азот.
Ось що важливо: пускатив камери сухий азот.
Коли я відчиняю дверцята,то чути, як азот заходить у камери.
Ці метеорити тепер у безпеці.
На них не потрапляє вода.На них не потрапляє кисень.
Найкращий захист з доступних сьогодні.
Це він шипить?
Це він шипить.
Ось, для прикладу...
надзвичайний метеорит.
Бачите, як називається?
«Собача буда».
Тому ми...
Отож...
мушу додати, не впустіть.
-Я спробую. Добре.-Не впустіть.
Цей камінь упав усьогокілька тижнів тому в Коста-Риці.
Він влучив у собачу буду,
де саме спав пес.
-Надіюся, собака не постраждав.-Він упав за міліметри від пса
і врізався в землю поряд з ним.
Він особливий також тим,
що на ньому є кілька собачих шерстинок.
Та ну.
Цей метеорит такий цікавий тому,
що, якщо його понюхати...
то можна відчути запахорганічних сполук.
Цим сполукам 4,5 мільярда років,
і вони сформувалисяна якійсь молодій планеті...
планеті, якої вже не існує...
а тоді потрапили в цей камінь
і чотири мільярди роківзалишалися в поясі астероїдів,
перш ніж, з якихось причин,покинули його
і приземлилися в Коста-Риці,
а тоді потрапилив це сховище метеоритів.
Що за запах? Щось таке...
Ми не знаємо, але вважаємо, що...
щось схоже на нафталінову кульку.Щось таке.
Якась така сполука.
Як розчинник абощо?
Так, схоже на те.
Я покладу назад,хіба що хочете потримати.
-Ні, я...-До речі...
червоне – це з даху собачої буди.
А біле – з підлоги буди.
А собака відразу зрозумів,
що приймає гостя з небес?
Не зрозумів, але, хоч це й кумедно,
люди для пошуку метеоритіввикористовують собак через їхній нюх.
Можна навчити шукати їх за запахом.
Покладу на місце.
Це залізний метеорит Толуказ регіону Чикіпілко.
Спробуйте цей.
Не впустіть на ногу. Буде перелом.
Ого.
Він важить десь,
не знаю, тридцять, сорок кілограмів,оцей камінчик.
Чиста залізна руда?
Чисте залізо. Збагачене нікелем.
-Головне не впустити. Готовий.-Віддаю.
Серед найцікавіших результатівзіткнень, яких не побачиш на ТБ –
цей матеріал, тектит.
Це в нас...Внаслідок зіткнення з Землею,
по суті, величезна частинаЗемлі розплавилася.
Ідеться про кілька тисячквадратних кілометрів.
Усе розплавилося майже миттєво.
А ударна хвиля після зіткнення
розприскала цю речовинунад третиною планети.
Коли це сталося?
Ми вважаємо,що десь 750 000 років тому.
Здається, що це дуже давно,
але з погляду геологічних періодівце наче вчора.
-Дуже нещодавнє явище.-Це скло?
Це просто... Ці зразки...Якщо прислухатися...
Це просто скло, але не позаземне.
Це Земля,і все, що було на ній, розплавилося,
стало розплавом,а тоді розприскалося по Землі.
Цей матеріал можна знайтив Південно-Східній Азії, на Філіппінах,
на островах Індонезії аж до Австралії
й Антарктиди.
Грандіозна подія.
Гляньте на ці форми.Знаєте, про що вони свідчать?
Що все це розприскалосяй затверділо в повітрі.
Якби ми були в тих місцяхпід час зіткнення,
то ми б загинули?
Все б загинуло.
Уявіть... Кілька тисячквадратних кілометрів...
усе на цій площі майже миттєвоперетворилося на скло.
Тому так. Ви собі сиділи, попивали чай,
аж раптом перетворилися на скло.Як і все.
У кожної каменюкиз темних і далеких світів
своя історія.
У минулому метеоритизахоплювали людську уяву.
Навіть звичайний ліхтарик на телефоні
возвеличує таємничу красуцих далеких мандрівників.
Тут у нас...
У тому самому Центрівивчення метеоритів у Темпі, Аризона,
ми зустріли доктора Мінакші Вадву,
видатну дослідницю метеоритів.
...сорок тисяч різних метеоритів.
МІНАКШІ ВАДВАПЛАНЕТОЛОГ
-І скульптуру Барбари Гепворт.-Точно.
Це чудовий ресурсний центрдля нашої роботи.
ПОСЛАНЦІ З ІНШИХ СВІТІВ
Що це таке?
Круглий об'єкт перед вами –
це крихітний...
уявіть собі крихітну краплинку,
яка існувала ще на ранніх етапахСонячної системи,
близько 4,5 мільярда років тому.
Ще до акреції планет?
Так. З часів, коли були лише газ і пил.
Більше нічого. Не було планет,не було Землі. Нічого.
А це...
Їх називають краплями вогненного дощу,
які... просто конденсувалисяз галактичної туманності,
хмари з газів і пилу.
Мабуть, внаслідокякогось ударного процесу,
який відбувався на ранніх етапахнашої Сонячної системи.
Насправді нам не відомо,звідки йшли ці хвилі,
але ми вважаємо,що такі процеси відбувалися
в інших сонячних системах,які формуються сьогодні.
Які елементи можна побачити тут?
Бачите
цей красивий вітражний візерунок?
Мінерал називається олівін.
Коли я обертаю його...
Коли крізь ці мінералипроходить таке світло,
відбувається поляризація світла,
тож сам мінерал
наче глушить світло з певних кутів.
Тому ви бачите,як він то світліє, то темніє.
Наче красиве вітражне вікно.
-Як на мене, це дуже...-Це прекрасно.
Ось пластинка,
тонка пластинка першого зразка з Марса,який я побачила,
коли тільки почала вивчати метеорити.
Я була вражена, бо він здавався
таким знайомим,хоч і походив з іншого світу.
Нам відомо, що ця порода з Марса,бо в ній знайшли гази
з точнісінько таким складом,як в атмосфері Марса.
Якщо розігріти шматок цієї породи,
вона випускає ці гази,і якщо визначити склад цього газу,
він виявиться ідентичним
до результатів замірівкосмічного зонда на Марсі.
-Неймовірно.-Так, неймовірно.
Чи мав Карл Саґан рацію,що ми створені з зоряного пилу?
Ми створені з зоряного пилу.
Кожен елемент у нашому тілі
перш ніж потрапити сюди,синтезувався на інших зорях.
Тому так. Усі ми – зоряний пил.
-Станемо ним.-Дивовижна думка.
Так.
Єдиний раз під час зйомок цього фільму
я не втримався.
Я мусив втрутитися з-за камери.
Навряд чи я зоряний пил. Я баварець.
У них особливий склад, це точно.
Так. Це точно.
Маршрути вели нас
у місця, де великі вогняні куліврізалися в Землю.
КРАТЕР РАМҐАРРАДЖАСТАН, ІНДІЯ
Ми хотіли дізнатися,чи життя походить з космосу.
Це кратер Рамґар у Раджастані, Індія,діаметром чотири кілометри.
Він негайно впадає у вічі з космосу,
але на землі можна й не помітити,що ти всередині кратера.
Проте з десятого століттятут зводять індуїстські храми.
Нам стало цікаво,чи органічна речовина в метеоритах
надала сполукидля виникнення життя на нашій планеті.
Ми звернулися з цим питаннямдо професора Ніти Сахай,
яка вивчає перехід хімії в біологію.
Зараз ми у величезному кратері,
який з'явився після падіння метеорита.
Нам невідомо, чи був він вуглецевий,
але ми знаємо,що в таких вуглецевих метеоритах
трапляються різноманітніорганічні молекули.
Які молекули є «цеглинками» життя?
Власне, в метеоритах знаходиливсі «цеглинки» життя.
НІТА САХАЙГЕОХІМІК
Амінокислоти – складові білків,
молекули ліпідів –складові мембран клітин,
і, навдивовижу, навіть рибозу,тобто цукор.
Мене вражає,
що в метеориті можна знайтивуглеводи й складові білків.
Точно.
Вони з'являються геологічно,як мінерали чи...
Це не мінерали, в тому сенсі,що це органічні молекули,
а мінерали неорганічні,
але ми припускаємо, що вони з'явилися
внаслідок взаємодії органічних молекулз поверхнями мінералів.
Наприклад, на міжзоряних порошинках,
а також на поверхнях самих метеоритів.
Проте все одно потрібен великий крок
від цих складових елементівдо зародження життя.
-Так.-То що потрібно?
Потрібен тигель, щоб зібрати все,
а також джерело тепла?
Так. Щоб ці прості «цеглинки»
полімеризувалися в довші ланцюги,
адже саме довші ланцюги здатніскладатися й функціонувати.
Як ви ставитеся до ідеї панспермії,
що зародки життярозносяться по Всесвіту?
Чи могли б живі організми
витримати екстремальні температурий радіацію в космосі?
ДНК вельми витривала.
І здатна вижити в космосі.
Навіть цілий організм може вижитиу спороподібній формі.
Бо люди свердлили глибокі свердловини,
і навіть на кількакілометровій глибині
були бактерії, які прожили там,імовірно, мільйони років.
Вони вижили в станісвого роду анабіозу.
Вам відомо, чому священнослужителібудують тут свої храми?
Оцей же присвячений Шиві.
Не думаю, що це збіг – побудова храмув метеоритному кратері.
Цікаво, що цей храмприсвячений Шиві й Парваті.
Це тантричний храм,який уособлює створення світу.
Але Шива також бог руйнації.
В індуїстській міфології побутує ідея
циклічного створенняй знищення всесвіту.
І відповідно це кратер метеорита,
який міг стерти все живе з лиця Землі,
але міг також принестиорганічні молекули,
тобто засіяти життя на планеті.
Цю думку підтвердив місцевий садху.
Якщо людство й усе живевинищить війна чи метеорит,
життя відновиться на цьому місці,з цього кратерного озера.
Ми поїхали туди, де впаланайбільша вогняна куля.
У місце з назвою, яку годі й вимовити,
на узбережжі півострова Юкатану Мексиці.
ЧИКСУЛУБ ПУЕРТОМЕКСИКА
Саме в цьому місці наша планетапережила страшний апокаліпсис.
З космосу сюди прилетіла куля
з потужністю сотень мільйонів...а може, тисяч мільйонів...
атомних бомб у Хіросімі.
На перший погляд тут немаєжодних слідів тієї події.
Лише важка нудьга,що тягарем повисла над усім.
Чиксулуб – пляжний курорт,такий занедбаний, що хочеться плакати.
Тутешні собаки,як собаки по всій планеті,
надто обмежені, щоб зрозуміти,
що три чверті всіх видів було знищено
внаслідок тієї події.
Динозаври вижили лишев місцевому музеї.
Очі їм зробили люди.Вони нічого не бачать.
Лише сліди автентичні,
і показують, що їхній власникішов без поспіху, не тікав.
Ніхто не знав,що всіх чекає раптова загибель.
Це богом забуте місце – центр
одного з найбільших геологічнихкатаклізмів в історії Землі.
Він невідворотнозмінив життя на планеті.
Десь 66 мільйонів років тому
астероїд діаметромблизько десяти кілометрів
врізався в Землюна швидкості 20 кілометрів на секунду.
Сила удару була така феноменальна,
що залишила ямуглибиною тридцять кілометрів.
Виник кратер...
який простягається на сто кілометріву море і сто кілометрів по суші,
а в земній корі температура зросла так,
що розплавила й випарувалаі кору, і сам болід.
Прокотилися 11-бальні землетруси.
У сто разів сильніші, ніж будь-якийземлетрус в нашій історії.
Мегацунамі зі стометровими хвилями
спустошили узбережжя далеких океанів,
і густа пелена з пилу,розплавлених крапель і газів
здійнялася в атмосферу,
а частина викидів досягла другоїкосмічної швидкості і вийшла в космос.
Ці розплавлені краплі випалидощем над ділянкою в 3 000 кілометрів
і спричинили на ній вогненні бурі.
Мені подобається,як це зображають у кіно.
ОСТАННІ ДНІ ДИНОЗАВРІВ
За 800 кілометрів від місця падіння
світло таке яскраве,
що плоть аламозавраздається прозорою...
випалює обриси їхніх тіней на землі.
Нестерпне світло випікаєїм очні яблука.
Тепер вони не бачать, що їх очікує.
Але відчувають.
Ссавцям удалося вижити,
і вони скористалисяновими екологічними можливостями.
Ймовірно, нас, людей розумних,тут би не було як виду,
якби не цей велетенський метеорит.
Ніхто не знавпро цей кратер до 1970-х років.
Гравітаційні аномалії й аналізсвердловин розкрили його масштаби.
ЧИКСУЛУБ ПУЕРТОМЕРІДА
Єдиний зовнішній прояв –
загадкове кільце водойм,які називають сенотами.
Це геологічне відлуння того падіння.
Оскільки на півострові Юкатаннемає річок й озер,
ці водойми привабили стародавніх мая.
Без цих сенотів
тут би нізащо не збудуваликультурний центр Чічен-Іца.
ПІРАМІДА КУКУЛЬКАНАЧІЧЕН-ІЦА
Вони розвивали високу культуруз системою писемності,
астрономію й монументальну архітектурупірамід і храмів.
Вони навіть збудували обсерваторіюдо появи телескопів.
Вони стежили за переміщеннямнебесних тіл.
Їхній календар був точнішийза всі інші в ту історичну епоху.
Мая глибоко цікавила смертьі потойбічне життя.
Вони вірили в існування дев'ятипідземних і 15 небесних царств.
Щоб мигцем зазирнутив підземне царство,
ми спустилися на днонайближчого сенота.
ФАТІМА ТЕК ПУЛАРХЕОЛОГ ПЕЧЕР
Фатіма Тек Пол,знавець печер й археолог,
провела нас у дім бога дощу.
Про цей сенотдізналися буквально недавно.
Фатімо, розкажіть, який зв'язокміж цим сенотом,
печерою й ритуалами та віруваннями мая?
Це місце цікаве, бо тут можна побачити,
як поєднуються поняття води й печер.
І як мая використовувалицей простір для ритуалів.
Усередині можна побачити стіни,які свідчать, що мая приходили сюди,
щоб пройти біля цих священних стін.
-Можна зайти?-Авжеж, ходімо.
Ці печери вважали входамив підземне царство,
і можна побачити, як вонивикористовували природну форму печер
для ритуального похованняостанків людини,
можливо, предка сім'ї мая.
-Яка це епоха?-Можливо, докласична.
Також можна побачити портал.
Який веде нас глибшев підземне царство.
Тут є дещо цікаве...
Людський палець.
Залишений тут у стіні.
Якщо придивитися, можна побачити попіл,можливо, з похоронного ритуалу,
до того як його помістили в стіну.
Чи безпечно людямвходити в підземне царство,
домівку богів?
Авжеж!
Ми спланували поїздкуна мексиканський День мертвих.
Мая були одержимі смертю.
Безкінечні фризи з самими черепами.
Меріда, центральне кладовище.
Усе це в межах кратера Чиксулуб.
Мертві покидають могилий приєднуються до живих.
ПАРК У КАСТЕЛЬ-ҐАНДОЛЬФОЛІТНЯ РЕЗИДЕНЦІЯ ПАПИ
Ми були в ідилічному парку
літньої резиденції папив Кастель-Ґандольфо.
Однак тут займаються серйозною наукою.
Тутешня астрономічна обсерваторіяславиться фотографічними картами неба.
Біля резиденції лежить Альбанськеозеро – величезний вулканічний кратер.
Директор обсерваторії – єзуїт,брат Ґай Консольманьйо.
БРАТ ҐАЙ КОНСОЛЬМАНЬЙОПЛАНЕТОЛОГ
Він видатний фахівець з метеоритики.
Брате Ґаю, у Ватиканськійобсерваторії зберігається
дивовижна колекція метеоритів.
Історично значуща колекція.
Погоджуюся.
Я працюю над нею майже тридцять років.
Тому ви сюди переїхали?
Це не був мій вибір.
Я давав обітницю послуху.
Я був науковцем, а тоді став єзуїтом,
і думав, що викладатимудесь у Джорджтауні.
Але мені наказали їхати в Рим,
їсти цю жахливу їжуй дивитися на ці нудні краєвиди.
А ще є колекція з тисячі метеоритів.
Вони не знали, що тут є метеорити.
Не знали, що я знавець метеоритів.
Це був просто божественний збіг.
Вражає, що в нас є ці метеорити,
ці шматочки з космосу,які завітали до нас на Землю,
і що ми можемо визначити,що вони не з Землі,
що за хімічним складомце зовсім інші речовини,
які утворилися 4,5 мільярди років тому.
Чудо, що ми здатні все це
зрозуміти.
І ви вважаєте можливим,що у Всесвіті є життя,
і життя на Землю прийшло ззовні?
Можливо. Не знаю.Не маю всієї інформації.
Часом мене запитують,
чи я вірю, що десь у Всесвіті є життя?
І я думаю, що так і треба запитувати.
Це питання віри. Інформації я не маю.
Якби ви прийшли до мене як науковець,
і попросили ресурсів на пошуки,
і у вас був би гарний проєкт,я б сказав: «Дійте».
Якби ж сказали, що хочете вивчати
зелених чоловічків,які виходять з летючої тарілки,
то, мабуть, я б вас не підтримав.
А якби зелені чоловічки прилетілина Землю, ви б їх охрестили?
Лише на їхнє прохання.
Брат Ґай запросив насподивитися на історичний телескоп.
...доручили сфотографувати ціле небо
й створити фотографічний атлас.
Чому впродовж історії по всьому світі
люди думали, що рай над нами?
Не знаю чому, але це так.
У стількох мовах
слова «небо», «небеса» вживаютьна позначення раю.
Моє єдине припущення...
можливо, фахівець дав бикращу відповідь...
коли ми дивимося на зорі,
то відчуваємо себе крихітноючастиною Всесвіту,
що допомагає нам наблизитися до Бога.
Коли ви бачите, як падає зірка,
для вас це цікавий науковий фактчи крихітне чудо?
І те й те.
Якщо чесно, саме через знання наукице викликає в мені ще більший трепет.
Одне діло сказати:«Який красивий спалах світла».
Геть інше:
«Я знаю, з яких елементівскладається це світло.
Знаю, чому воно такого кольору.
Знаю, чого я можу з нього навчитися.
Надіюся, хтось його зафіксуєдля вивчення,
щоб я сказав не лише: «Яка краса»,
а й: «Це щось говорить мені,про пил з комети».
Хмара пилу за кометою,в напрямку якої рухається Земля,
наче сніжинки, що вдаряютьсяоб лобове скло,
ці спалахи світларозбиваються об нашу атмосферу».
Це приносить більше радості.А не нищить її.
На думку спадає динамікарізних порядків знань:
раціонального й поетичного,образного й інтелектуального.
Здається, ви впорядковуєтеті самі мисленнєві процеси,
щоб осмислювати обширні питання космосу
і водночас інтимні питання душі.
Перше невіддільне від другого.
Не можна займатися наукою...
Ви не захочете займатися наукою,
якщо у вас немає відчуття трепету,відчуття чуда.
Не можна повірити в бога-творця,
не відчувши його творіння.
Який тоді сенс вірити?
Ви описували, як у 1970-х,навчаючись на магістратурі,
ви побачили комету Веста.
Ви сказали: «Чи вразило це мене?Ні, мене це нажахало».
Ви казали, що це вас потрясло. Чому?
На небі я побачив комету,
яка нагадувала комету на фотографії.
Тоді здавалося, що таке буваєлише на фотографіях.
Вона була чужорідна.
Велика й страшна.
Ще вчора її не було,і ти думав: «Що діється?»
І ти нарешті розумієш,чому стародавні люди вважали комети
вісниками чогосьдуже страшного й іншого.
Як зреагує церква,якщо телескопи НАСА зафіксують
справді загрозливий об'єкт,що летітиме в нашому напрямку?
Скажу чесно. Будемо молитися.А що ще можна зробити?
ЗІТКНЕННЯ З БЕЗОДНЕЮ
Хочу показати вам уривок з фільму,
де фізичний та екзистенційний страх –
це та дрож, по яку приходятьна перегляд глядачі.
Прекрасна робота.
Окрім молитов брата Ґая,
вжито й практичних запобіжних заходів.
Зараз ми в Pan-STARRS...
ОБСЕРВАТОРІЯ PAN-STARRSГАЛЕАКАЛА, ГАВАЇ
Це Система телескопів панорамногоогляду й швидкого реагування,
розміщена на гавайському острові Мауї.
Гальмування припинено.
ДОННА РОРЕРТЕХНІК ТЕЛЕСКОПА PAN-STARRS
Не підходити. Я опускаю.
Ми бачимо технічнеобслуговування телескопа.
Може, сюди?
-Спробую.-Добре.
ОПЕРАЦІЙНИЙ ЦЕНТР PAN-STARRS
Обов'язок доктора Джоанни Булджер...
ДЖОАННА БУЛДЖЕРІНСТИТУТ АСТРОНОМІЇ, ГАВАЇ
берегти людство.
Як і її колеги, доктора Марка Віллмена.
Просто глянувши їм в очі,ми вже почувалися впевненіше.
МАРК ВІЛЛМЕНІНСТИТУТ АСТРОНОМІЇ, ГАВАЇ
Нам дозволили побути з нимина нічній вахті.
-Доброго вечора.-Привіт, Клайве.
-Я знайшов вас. На вахті.-Як справи?
-Сідайте собі.-Сідайте.
Допоможу захистити нас від космічнихкаменюк з ворожими намірами.
Ми вели спостереження, але згорнули їх
через підвищену вологість.
Сягнула дев'яноста відсотків
а ми повинні закривати при 85,щоб уберегти дзеркало.
Волога не повиннапотрапляти на дзеркало.
А як ви комунікуєтез операторами телескопів?
Ну... ми і є оператори.
На вершині нікого немає.Тепер усе віддалено.
Підніматися на вершину –застаріла практика.
Висота три тисячі метрів,
тож нам значно комфортнішена шестистах.
Що тут у нас?
На цьому екрані, мабуть, нічне небо.
Так, це карта неба.
Ось зеніт.
Прямо вгорі. А тут телескоп.
А це об'єкт, за якимми мали спостерігати.
Знімаємо близько 60 кадрів,
по чотири зображеннятієї самої точки в небі.
Отримуємо крихітний фільм,на чотири кадри.
І так ми знаходимо рухомі об'єкти.
У вас найбільші камери на Землі.
-Так?-Саме так.
У мене дванадцять.
-Дванадцять мегапікселів.-А у вас?
У нашої фотокамерипонад мільярд пікселів,
тобто... значно більше,
ніж у звичайного фотоапарата.
Що відбувається на цьому екрані?
-Це піксельна матриця?-Так.
Це нередаговане фото.
З витримкою 45 секунд.
Можна побачити розмір фотокамери.
Ми отримуємо триградусне поле огляду,
тобто приблизно сімквадратних градусів неба.
А сама камера складається
з матриці вісім на вісімз доступних ПЗЗ.
Тож можна...Можемо натиснути на зображення.
-На оце.-А це що?
-Це метеор?-Тут?
Ні. Це два супутники,що потрапили в поле огляду.
Робота приносить задоволення, бо...
ну, ми не хочемо повторитидолю динозаврів...
тому потрібно бути насторожі.
Хоч і малі шанси, що найближчим часому нас влетить щось велике.
Але рано чи пізно воно прилетить,
тому ми й спостерігаємо.
Тепер я спатиму спокійніше,
знаючи, що хтось сидитьтут на нічній зміні
й шукає об'єкти, що летять на нас.Це дивовижно.
Так, 365 днів на рік. Щоночі.
Дякую. Дякую, що захищаєте нас.
-Нема за що. Це для нас честь.-Так.
Фото нічного небааналізує доктор Роб Верік...
РОБ ВЕРІКІНСТИТУТ АСТРОНОМІЇ, ГАВАЇ
фахівець з планетного захисту з Канади.
Не віриться, що це ви впершеприйшли до телескопів.
Зазвичай я займаюся аналізом даних,переглядаю кандидатів.
Тож побачити телескопи – це добре.
Наче вперше зустріти загубленого брата.
Точно. Саме так.
Таки вдалося відкрити їхна півтори години на світанку.
Тож уранці ми змогли переглянути дані.
І я знайшов шість нових об'єктів.
«Ви». Це ви зробили.
Так. Проте це командна робота,
але переглядаю їх я, тому...
Який найцікавіший об'єкт,виявлений вами?
Найцікавіший об'єкт, виявлений нами,відомий як Оумуамуа.
Це перша міжзоряна комета.
Комета прилетілаз-за меж Сонячної системи.
Ми вперше побачили такий об'єкт. Так.
Оумуамуа?
Оумуамуа. Це гавайське слово.
Означає «перший вісникз далеких країв».
Ясно.
Це двоетапний процес.
Комп'ютерні програми неідеальні,тож потрібно переглядати вручну,
і це моє завдання.
Мій основний обов'язок –переглядати виявлені вночі об'єкти.
Реальні кандидати
представлені рядками крапокабо довгастими об'єктами.
Ви перший, хто це бачить?
Так. Спостерігачі збирають дані,
але я перша людина на планеті,хто це переглядає,
і це я подам сигнал тривоги,
якщо побачу об'єкт,який загрожує Землі.
Сигнал тривоги миттєво приверне увагу
Координаційного центрузахисту планети в NASA.
Про нього відомо небагатьом.
КООРДИНАЦІЙНИЙ ЦЕНТРЗАХИСТУ ПЛАНЕТИ
Ним завідуєдоктор Келлі Фаст, астроном.
КЕЛЛІ ФАСТАСТРОНОМ
Ви називаєте астероїди
паразитами Сонячної системи.
Чому?
Астрономи, що спостерігають за тілами,які не є астероїдами,
часом дивляться на свій об'єкт,
аж раптом кадр псує астероїд.
Тому, якщо ви вивчаєте щось інше,
то вони справді паразитиСонячної системи.
Але з погляду NASA вони
дуже цікаві для наукових досліджень,як об'єкти для вивчення.
Також за ними слід наглядати,
бо коли два об'єкти опиняютьсяв одному місці – це не до добра.
Тому потрібно знати, що жоден з нихне перетне орбіту Землі тоді,
коли й сама Земля буде там.
Пил постійно потрапляєв атмосферу Землі.
Ми бачимо падаючі зірки,
а це просто пил згоряє в атмосфері.
Та коли об'єкти більші,
коли вони досягаютьрозміру астероїдів...
атмосфера Землі прекрасноспалює різні об'єкти,
але часом вони для цього завеликі.
Челябінськ, діаметр 20 метрів.Лиха не спричинив.
Тунгуска, Сибір, 1908 рік.
Астероїд діаметром з сорок метрів.
ТУНГУСКА, СИБІР, 1908 РІК
Вісімдесят мільйонів деревповалило вибухом.
Але ні крупинки астероїда не знайшли.
А захист? Що робити,якщо на нас летить щось велике?
Що ми можемо зробити?
Найкращий захист – це підготовка.
Спершу потрібно їх знайти...
Важко говорити про захист,поки загрозу не виявлено.
Це першочергове завдання.
Це відбуваєтьсяна наземних системах стеження.
Гляньте на це так:
ось Сонце,
а ось Земля й інші планети,що обертаються навколо Сонця
по траєкторії.
Усі астероїди теж обертаютьсянавколо Сонця по траєкторії.
І часто ці траєкторії зближуються.
Загалом, ці зближення бувають часто:
коли астероїд підходитьблизько до Землі...
Коли я кажу «близько»,йдеться про багато відстаней до Місяця.
Уявімо, що він великий.
Дуже великий астероїд і мало часу.
У фільмах показують, як їх підривають.
ЗІТКНЕННЯ З БЕЗОДНЕЮ
Це необов'язково.Але потрібен сильний поштовх.
Можна використатиядерний вибуховий пристрій,
як це роблять у фільмах.
Але детонувати йогопотрібно біля астероїда,
щоб енергія від детонаціїопромінила поверхню,
і шматки, які відколютьсявід поверхні астероїда,
штовхатимуть йогов протилежному напрямку.
М'якший, неагресивний підхід...
АСТЕРОЇД РЮҐУ,ДІАМЕТР 1 КМ
японський зонд випробувавна астероїді Рюґу.
Розмір астероїда
можна визначити за площею тіні,яку зонд відкидає на його поверхні.
Тяжіння таке мале, що навітьпісля найм'якшого приземлення
значна кількість уламків астероїдавідлетіла в космос.
Зараз ми спостерігаємо,як з'являються метеорити.
Зонд уже повертається на Землю
й везе єдиний грам породи астероїда.
Для більших зразківАнтарктика – це справжній рай.
Не те щоб сюди падалобільше метеоритів.
Просто їх добре видно на льодовиках,які вкривають майже весь континент,
площею більший, ніж США.
Науковці з Південної Кореїзапросили нас на полювання.
На їхній станціїпід назвою Чжан Боґо...
СТАНЦІЯ ЧЖАН БОҐОАНТАРКТИКА
на березі східної Антарктикиживе десь п'ятдесят людей.
Літо тут триває майже п'ять місяців,
упродовж яких сонце ніколи не сідає.
Усередині просторіше, ніж ми очікували.
Лише за кілька миль звідси шестероучасників останньої експедиції Скотта,
пережили цілу зиму, тулячисьу сніговій печері завширшки три метри.
Вони голодували й мерзли,
харчуючись м'ясом тюленівй одним печивом на день.
Зі щоденників людей Скотта
ми знаємо, що їм снилися бенкети,де страви забирали в них з-під виделок.
Одному чоловікові вдалосявві сні попоїсти,
і товариші справедливо йогоза це ненавиділи.
Але ми тут не задля омара й кімчі.
Нам кортіло полетіти на Полярне плато.
Ми знали, що наземна експедиціяз вантажівок
покинула станцію три тижні тому
і наближалася до місця полюванняна метеорити на блакитному льоду.
Але спершу гелікоптер має піднятисяна дві тисячі метрів.
Від станції на узбережжідо льодового плато на континенті
ми пролітали над каскадами льодовиків.
Уявіть, як іти тут пішки.
Дико розкидані льодові брили,
більші за багатоповерхівки,
і ця маса постійно рухаєтьсяв напрямку моря.
Нарешті ми долетіли до плато.
Залишилося всього кілька гір,які височать над льодовими островами.
Здавалося, ми потрапили у світпоза нашою планетою.
Перед нами відкрилася безкрая самота
континенту, вкритого льодом завтовшкивід двох до чотирьох кілометрів.
Завдяки GPS-данимми знали, де шукати караван.
Нас уже чекали.
Ми з нетерпінням очікувализустрічі з Чоном Ік Лі,
керівником експедиції.
Це він запросив нас в Антарктику,
і ми неначе зустріли давнього друга.
ЧОН ІК ЛІКОРЕЙСЬКИЙ ІНСТИТУТ ПОЛЯРНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
-Не думав, що ви приїдете.-Так.
Я теж не думав.
Я мрію...
Ми бачили відео, яке він знявтут неподалік кілька років тому.
Він знайшов великий метеорит,
і ми закохалися в нього,побачивши його захват від знахідки.
Наука у своїй найкращій формі.
ВІДЕО НАДАНО КОРЕЙСЬКИМ ІНСТИТУТОМПОЛЯРНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ
Так. Поклади.
Мені подобаютьсятакі емоційно заряджені моменти,
які б нізащо не допустила до показудурнувата доктрина кіношкіл.
Стежте за заднім планом.З'являється людина.
Незрозуміла мотивація, невдалий час,
повернута задом.
Вернімося в теперішнє.
Разом з нами приїхаладружина Чона Іка, Мі Чун,
теж відомий полярний геолог.
Сімейне возз'єднання.
Через кілька хвилин по приїздіми знайшли перший метеорит.
Прозорий, чистийі не вкритий снігом лід –
ідеальне місце для пошуків.
Гігантська маса льоду рухаєтьсяповільно, наче конвеєр,
і оголює камені, які впали сюдисотні тисяч років тому.
Більшість метеоритівнесе прямо в океан.
Але в місцях, де льодовик підіймаєтьсявгору через гірський хребет під ним,
лід випаровується,і скарби опиняються на поверхні.
Кожен камінчик тут – це метеорит.
Зверніть увагу на чоловіка справа.Він щось знайшов.
Щасливцем виявився Клайд.
Ви подумаєте, що це постановка,але він справді знайшов.
Це воно! Це твій зразок!
Вітаю.
Великий. Найбільший сьогодні.
Я знайшов ще один отам. Маленький.
А коли я...
Виявилося,
що це найбільший метеоритза цілий сезон,
і за попередньою оцінкою –дуже рідкісний екземпляр.
Ми продовжили пошуки,але в голову закралася єдина думка.
Ніч настане аж через п'ять місяців,
і ми могли б пройти наступні п'ятьтисяч кілометрів, не зустрівши ні душі.
Дивне сприйняття простору,коли йдеш пішки.
Та ми знали про місце, куди нас велине ноги, а самі душі,
місце, яке виходить за межінашого людського досвіду.
Наша остання мандрівказавела нас на віддалені острови
архіпелагу в Торресовій протоці.
Ці острови лежатьміж Австралією й Новою Ґвінеєю.
Крихітний острів зветься Мер,і його населення – 400 людей.
Ми чули про племінні віруваннящодо падаючих зірок:
що вони несуть душі померлиху нове життя.
Даґ Пассі, старійшина племені...
ФАЛЕН «ДАҐ» ПАССІ
знає легенди про душі,які з метеорами летять у потойбіччя.
Мою родичку привиди послала на «маєр».
-«Маєр» – це метеор?-Падаюча зірка.
Її послали на сам «маєр»,
вона згоріла в полум'ї.
Таке я чув.
Кажуть, що це правда.
І цю жінку... цю стару жінкузвали Ґізу Сімболо.
Живу чи це був її дух?
Вона була жива. Жива, так.
І коли сім'я готова померти...
«маєр» розповідає нам історію:
«Через кілька днівхтось загубиться». Або...
Або...
«Він піде деінде».
Зірка. Падаюча зірка. Маєр.Часом червона. Часом світло-блакитна.
Здається, що смерть тут...
Незначна подія. Лише початок мандрівки.
Початок мандрівки в нове життя. Так.
Вони приходять в різних подобах.
Як птахи. Як собаки. Як люди.
Як тінь, що рухається на стіні.
Або плавник на хвилях.
Плавник на хвилях океану.
Оскільки в нас була камера,
острів'яни відтворилимайже забутий танець,
який не виконували вже пів століття.
Ало Тапім, старійшина, навчаємолодиків правильним рухам.
АЛО ТАПІМ
Танець про маєр, як ви зрозуміли.
Маєр – це зірка, комета.
Це особлива зірка.
Ця зоря з'являється племені меріамлише в особливих випадках.
Меріами бачать цю зірку,
коли рідна людинавирушає з цього життя в наступне.
Перехід відбувається через зірку.
Танцівники несуть «нер». Факели.
Ми звемо їх «нер».
Вони несуть їх.
І вони символізують, що зірка...
падаюча зірка випускає свої жаринки.
Це символізують вогняні факелив їхніх руках.
І коли два факели зустрічаються...
ударяються один об одного,
стукаються, то два факели, жаринки...
І це фіксується.
Це розповідає... описує ту зірку.
Така наша історія.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська