Downloaded from YTS.MX
‎UN PROGRAM SPECIAL DE COMEDIE ‎ORIGINAL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎San Francisco, e onoarea mea
‎să vă prezint vocea generației noastre...
‎băiețașul meu, ‎El Mas Chingon,
‎George Lopez!
‎Salut,‎ chingados!
‎Numai ‎chingados!
‎Pentru cei care nu înțeleg...
‎E același rahat.
‎Să vă spun câte ceva despre mine.
‎Mă numesc George Lopez.
‎Am un rinichi care nu e al meu...
‎și am demență în familie,
‎deci n-am venit aici să pierd vremea, ‎San Francisco!
‎Modul în care merge treaba în prezent ‎e aiurea.
‎Așa gândesc politica: „cum merge treaba.”
‎Să vă spun cum merg treaba.
‎Veterani latinoamericani ai SUA
‎au fost deportați din țară, ‎iar asta e inacceptabil!
‎E un mare rahat.
‎Oricine e dispus să moară pentru țară ‎trebuie să poată locui în țară, clar?
‎Înțelegeți?
‎Dacă îngrijești copiii cuiva
‎și petreci mai mult timp cu ei ‎decât cu proprii tăi copii...
‎trebuie să poți locui în țara asta.
‎Să vorbim despre o cale ‎de a-ți câștiga cetățenia? Avem una.
‎Se numește „păsărică”.
‎Dacă te naști aici, aici rămâi.
‎Calea păsăricii...
‎Calea... Cu cezariana cum rămâne?
‎La fel, ambele merg.
‎Nu suntem cum ne cred unii.
‎Suntem harnici. Nu ne demonizați.
‎Tâmpiții de la ICE ‎și de la Securitatea Națională...
‎Dacă vor să facă porcării, ‎să deporteze oameni...
‎Încetați.
‎Eu țin cu voi, calmați-vă.
‎Nu vă luați de mine. ‎Eu am scris asta, știu ce urmează.
‎Nu îi căutați prin ateliere, ‎pe la școli sau pe la birou.
‎Bine? Lăsați rudele să decidă. ‎Lăsați latinoamericanii să decidă...
‎cine să fie deportat.
‎Cu toții avem rude pe care le plăcem...
‎și unele despre care nu prea știi...
‎La ora 4:00: „Mătușico, trezirea.
‎Te vor.
‎- Cine? ‎- Mexic.
‎- Mexicul mă vrea? ‎- Da, haide.
‎Și tu, unchiule. Te vor.
‎- El Salvador. ‎- Ce?
‎El Salvador. Haide.
‎Mătușico, nu-ți trebuie sutien!”
‎Încă are urdori.
‎Trebuie să fii mai isteț cu poliția acum.
‎Înainte ne prefăceam că nu vorbim engleză.
‎Acum, din cauza ICE...
‎Când te trag pe dreapta, nu-ți cer actele, ‎ci trec direct la subiect.
‎„- Vorbești engleză? ‎- ‎Ay!”
‎Pe sub mustăți: „Rahat!
‎Da.
‎Pot rămâne? ‎Orale.
‎Doamne! Adică...”
‎Îți dădeau drumul înainte.
‎Pe vremuri, te puteai preface ‎că nu știi limba.
‎„- Coborâți, vă rog. ‎- ‎No entiendo.
‎Rahat! Pleacă!
‎Habar n-am ce spun.”
‎Ne prefăceam că nu știm engleză ‎și ne lăsau.
‎Acum îți dau cu bastonul.
‎Scot engleza din tine.
‎„- Ieși! ‎- No entiendo.
‎Voiați să cobor din mașină?
‎Doamne!
‎Hijo de la chingada. ‎Am înțeles.
‎Mi-ai lăsat logoul Chipotle pe frunte...”
‎Să vă spun cât de grozavi sunt ‎oamenii din alte țări.
‎Nu noi, cei obișnuiți să fim aici. ‎Cei care vin aici.
‎Un tip îmi lucra la acoperiș ‎și a căzut două etaje.
‎A picat fix pe spate.
‎Am fugit la el și și-a cerut scuze.
‎Pentru că a căzut de pe casa mea.
‎L-am întrebat dacă e bine. ‎Cică: „Scuzați!”
‎„Ce? Ai căzut de pe casă!”
‎Zice: „Nu mă dați afară.” Ce dracu'?
‎Apoi scoate bijuteria asta: ‎„Recuperez timpul cât am fost în aer.”
‎Ce naiba?
‎Îl întreb: „Unde găsesc zece ca tine?” ‎Cică: „Claxonați!”
‎Roma n-a fost construită într-o zi.
‎Așa se zice. ‎Eu spun că au angajat oamenii nepotriviți.
‎Nu vă trebuie autorizații?
‎Fără autorizații? La ora 9:30:
‎„Am terminat Colosseumul. Ce urmează?”
‎Voi, ceilalți, vă puteți așeza.
‎Viitorul e... ‎Toată vrăjeala asta cu zidul...
‎Poate așteaptă autorizațiile.
‎Eu și încă vreo cinci băieți ‎am fi construit zidul cât ai zice pește.
‎Nu l-am fi făcut atât de greu ‎cât să strivească tunelurile.
‎Dă-i înainte!
‎Știți...
‎Nu te poți lua de vânzătorii ambulanți ‎sau de cerșetori.
‎Te poate întreba unul: „Ai mărunțiș?”
‎Mereu îl apără careva, că ar fi nebun.
‎Zău? Un gagiu care vrea să-ți vândă ‎două kile de fructe pe 5 $ nu e nebun?
‎„- Cât costă? ‎- Cinci dolari.
‎Ești nebun?
‎Tipul e nebun.”
‎Latinoamericanii au ‎un simț al umorului colosal
‎fiindcă rudele noastre sunt adesea ‎mai amuzante ca alții pe care-i cunoști.
‎Aveam un unchi care era dus cu pluta.
‎O femeie l-a lovit cu mașina.
‎Femeia a fugit și au sunat la poliție.
‎Polițiștii i-au cerut o descriere.
‎Unchiul meu zice...
‎„Ce să zic, i-aș trage-o.
‎Era bună, nu-i așa, George?
‎Scrie asta.
‎Era bună de tot fata.”
‎Să pună și stea, să nu uite.
‎Totul era o glumă pentru el. ‎Îl întreabă odată medicul:
‎„Ați avut vreo boală ‎cu transmitere sexuală?”
‎Iar el...
‎„Tu ce crezi?
‎Ai auzit ce am zis? Tare, nu?
‎Am avut o iritație puternică.
‎Nu scrie asta.”
‎Tipii ăștia nu ascultă de medici. ‎I-a spus unul:
‎„Aveți ficatul mărit, aveți ciroză.
‎Aveți cangrenă la picior.
‎Dacă mai beți, veți muri.”
‎Unchiul meu i-a făcut așa.
‎„Ducă-se naibii! Hai!
‎Mă vede o dată și crede că mă cunoaște. ‎Dă-l dracu'!
‎Și ce dacă beau? N-o să fie de față.
‎Nu-mi pierde timpul cu vrăjeli.”
‎Suntem diferiți. ‎Nu vrem să devenim nemuritori.
‎Nu vrem să mergem la medic, ‎să aflăm dacă suntem bolnavi. Știm.
‎Bine? Știu a ce sună asta.
‎În toiul nopții.
‎Pantofii nu te încap luni dimineață. Știi.
‎S-ar putea să ai tensiune mare.
‎Mănânci prea multă sare. ‎Sărăm mâncare fără s-o gustăm.
‎Cum e pe farfurie...
‎O mâncăm.
‎Nu vrem să știm.
‎Cancerul de prostată...
‎Aici pierd bărbații din public.
‎E principala cauză de deces a bărbaților ‎latinoamericani, fiindcă se descoperă...
‎doar prin dos.
‎Tatăl și unchiul tău zic: „Nici vorbă!
‎Prefer să mor ‎decât să-mi umble cineva la ‎culo.
‎Treaz? Nu.
‎Treaz, nu.
‎Poate dacă mă prinzi la culcare, ‎când mă schimb.”
‎Nu... Continuă să bea și tot așa.
‎Mergea la toaletă de zece ori pe noapte.
‎După vreo zece ani, mătușica mea îi zice: ‎„Gata, mergi la medic.”
‎Aude: „Aveți cancer la prostată.”
‎Își întreabă soția: „Ai auzit?
‎Eu am auzit. Spune-i și ei. Eu am auzit...
‎că am cancer la prostată. Rahat!
‎Mă faci să vin la medic și acum am cancer!
‎Ce dracu'? Ieri nu aveam, dar azi...
‎Azi am. Îl și simt.
‎Se simte.”
‎Nu vrem să trăim la infinit.
‎Nu încercăm să mâncăm ‎doar lucruri sănătoase.
‎Știm...
‎Când mergi la un restaurant mexican, ‎știi deja...
‎că gătim...
‎Uite cum arătăm!
‎În clasa a treia, ‎am depășit deja obezitatea.
‎„Adio, obezitate! Te-am depășit!”
‎Copiii latinoamericani sunt toți grași.
‎Încerci să-i încurajezi. „Știi, trebuia...
‎Trebuia să ai un geamăn, de asta ești așa.
‎Nu auzi o voce ‎care-ți spune că ești sătul?
‎O fi sora ta, dar trebuie să încerci.”
‎La 11 ani, ‎sâni mai mari ca femeile adulte.
‎„Țâțoaso, hai aici!”
‎Așa ne primim poreclele. ‎Faci o dată pe tine...
‎și rămâi „Caca” toată viața.
‎Poți fi adult, și tot Caca ești. ‎„Auzi cine se însoară!”
‎„Cine?”
‎„- Caca. ‎- Frățioare!
‎Caca se însoară?
‎- Soția lui e însărcinată. ‎- Rahat!
‎O să aibă Căcăței.
‎Caca se însoară? I-auzi!
‎Bravo lui Caca!”
‎Cu toții știm.
‎Noi am fost crescuți ‎de primii care te făceau gras.
‎Îi durea-n cot de ce vârstă ai.
‎Când să plece la serviciu: ‎„Atenția, grăsanilor!
‎Să nu vă prind pe canapea când mă întorc, ‎Grasul Unu și Grasul Doi.
‎- E clar? ‎- Da.
‎Bine.
‎Spălați-vă.
‎Probați pantofii, că stați de două zile.”
‎Bunica mea m-a crescut. ‎A trăit 89 de ani, dar avea...
‎Demența i-a venit de hac. Rahat!
‎Latinoamericanele în vârstă sunt dure.
‎Doctorul zice: „Aveți Alzheimer.” ‎Ea se ridică și zice: „Pot pleca?”
‎„- Bunico, ai auzit ce a spus? ‎- Stai așa, eu am boala sau tu?
‎Ți-am cerut să mă aduci aici, ‎nu să-ți dai cu părerea.”
‎Am întrebat ce va păți bunica mea.
‎Medicul i-a spus: „Veți începe ‎să uitați locuri și persoane...”
‎Bunica zice: „Stai așa! Nu mă cunoști...
‎și nu îmi cunoști viața, ‎dar ascultați la mine.”
‎Ne-a privit și a spus: ‎„De-abia aștept să uit persoane.”
‎Apoi s-a întors spre mine. ‎„Să plecăm de aici, Larry!”
‎Dacă vrei empatie, nu o vei găsi...
‎în comunitatea noastră.
‎Dacă plângi și ne spui: „Medicul...
‎Mi-a spus că am cancer.”
‎Tu faci așa...
‎„Ce-i cu tine? ‎Credeam că-mi zici că am eu.
‎Nu plânge. Uită-te la mine. ‎Era să-mi sară inima din piept.
‎- Cât ți-a dat? ‎- Trei luni.
‎Nu vei fi aici de Ziua Îndrăgostiților?
‎Cam pe atunci e ziua mea. Nu vei fi aici?
‎Nu vrei să fii aici ‎sau fiindcă ți-a zis doctorul?
‎Adună-te, ce dracu'! Haide!”
‎Avem o cultură deosebită.
‎Cred că țelul tipilor albi e ‎să-și conducă fiica la altar.
‎„Vreau să fiu prezent...
‎de ziua cea mare a lui Kelsey.”
‎Latinoamericanii: „Vreau să trăiesc ‎mai mult decât cei care mă urăsc.”
‎Da!
‎„Adună-te, fraiere!”
‎Bunica mea mi-a văzut lista ‎cu cei pe care-i vreau morți.
‎Mi-a spus: „Ce mama naibii? ‎Dă-mi să văd, boule.
‎Vrei să-i omori pe ăștia?
‎Primii doi sunt morți deja, boule.
‎Iar ultimii doi sunt pe lista mea. ‎Te ajut.”
‎E diferit.
‎Spiritul e diferit.
‎Înțelegeți?
‎Nu vrem să trăim la infinit, ‎vrem doar să trăim în prezent.
‎Ne aprindem ușor. ‎Unchiul meu se înfuria din orice.
‎Puteai inventa situații. ‎„Unchiule, cine ar câștiga...
‎între Annabelle...
‎și La Llorona?
‎Tu cine crezi?
‎La Llorona ar nenoroci-o pe Annabelle.
‎Aia e o păpușă.
‎Dacă-i în stare să-și înece copiii, ‎nu crezi că ar face praf o păpușă?”
‎Te schimbi.
‎Eu salvez câini.
‎N-am spus că-i iubesc, doar că-i salvez.
‎E o diferență. Ai naibii câini!
‎Latinoamericanii se enervează ‎că latră câinele.
‎„Taci...”
‎Au recompense cu CBD.
‎CBD pentru câini...
‎în gustări.
‎Le-am dat câinilor acum vreo șase luni.
‎Nu scoteau un sunet.
‎Erau în casă așa...
‎Câinii au respect.
‎Câinii te iubesc. Nu le pasă cum arăți.
‎Poți fi diform. Sunt cei mai buni.
‎Așa e!
‎Noi nu ne pricepem ‎la animale de companie.
‎Nu e...
‎Nu e bine pentru cultura noastră.
‎Unchiul meu avea o capră. Credeam...
‎că e pentru susținere morală.
‎O purta în brațe.
‎Apoi a dispărut. Întreb: „ Unde e capra?”
‎„A fost delicioasă!
‎Mă susținea moral. Cu toții am simțit...
‎numai iubire pentru ea după masă.”
‎Așa suntem noi.
‎Pe măsură ce îmbătrânești, ‎trebuie să fii atent la corpul tău.
‎Când tipii îmbătrânesc...
‎Când ești tânăr, corpul tău e etanș. ‎Nu iese niciun sunet.
‎Fundul... e strâmt. Are 18 ani.
‎Mișto!
‎Mai târziu, mergi pe stradă...
‎„Deschide-mi ăsta, te rog”. ‎Deschizi un borcan.
‎Strângi...
‎Vin în bucătărie „Ce?
‎Ai luat castraveți care miros a rahat?
‎Du-i înapoi.
‎Spune-le că miros a rahat. Du-i înapoi.”
‎Nu poți rămâne tânăr.
‎Scoți pârțuri din mers.
‎Încă mai iese urină, ‎deși crezi că ai terminat.
‎Parcă înveți să folosești ‎cutia de viteze manuală.
‎Bucură-te de tinerețe. ‎Trăiește fiecare zi...
‎ca cea mai bună zi.
‎Trăiți fiecare zi!
‎Trăiți!
‎Nu așteptați să vă îmbolnăviți. ‎Trăiți cât sunteți sănătoși.
‎Atunci e viața bună.
‎Nu-ți bați capul cu alții.
‎Faci ce ai tu chef.
‎Mai târziu, ai copii mari,
‎te iubesc, nu se mai ceartă...
‎Nu mai bei până cazi sub masă.
‎De orice sărbătoare...
‎cineva e leșinat.
‎A doua zi, are un ochi învinețit. ‎Îți zici: „Ce naiba?”
‎„- Ce-ai pățit? ‎- Ce mama naibii?
‎Ticălosule!
‎Probabil că te-ai purtat urât și ieri.
‎Dacă vorbești așa, ți-o iei.”
‎Așa suntem noi. Așa...
‎ne ducem noi viețile.
‎Puștii nu înțeleg.
‎Gândesc altfel lucrurile.
‎Nu poți purta mască de Halloween...
‎ca să nu sperii alți copii.
‎Dacă ai un copil atât de prost ‎să nu-și dea seama...
‎că lângă el nu e adevăratul Wolverine...
‎retrage-l de la școală.
‎Păstrează-ți banii. Fă-i educație acasă.
‎Pune-l să-ți păzească lucrurile ‎la un depozit. Să stea acolo.
‎Halloween e ultima sărbătoare...
‎Latinoamericanii merg din casă-n casă ‎și la 50 de ani.
‎Nu vrem dulciuri, ‎doar să ne uităm prin case.
‎„Ce frumos! Să intrăm!
‎Câte lămpi vă trebuie?
‎Au o grămadă de chestii!”
‎Purtăm costume făcute în casă.
‎Și pantofii părinților.
‎Mănuși de spălat vase.
‎Ochelari de racquetball.
‎Când îți deschid ușa, își zic: „Ce naiba?”
‎„- Tu? ‎- Sunt realizat prin forțe proprii.
‎Ne dați ceva și dacă aveți comisioane...
‎V-au sărit dalele pe alee.
‎Si o no?"
‎Chestia aiurea la părinții de azi ‎față de ai noștri e
‎că acum sunt de treabă, ‎de parcă ai două mame.
‎„Poți face orice vrei, doar fii atent.”
‎Părinții noștri puteau fi răi și drăguți ‎în același timp.
‎„Îmi faci o favoare? Marș de-aici!
‎Mulțumesc.”
‎De asta zic...
‎învățați-vă copiii despre bine și rău.
‎Să deosebească binele de rău.
‎Și, mai ales, ‎învățați-i pe micii ticăloși diferența...
‎dintre focurile de artificii...
‎și focurile de armă.
‎Noi o știm.
‎O știm deja.
‎Știm cum sună o petardă.
‎Dar, când am auzim așa ceva... ‎am dispărut.
‎Suntem diferiți. Încă ceva ce nu facem: ‎nu suntem impertinenți cu părinții.
‎Nimeni nu a reușit.
‎Sau cu părinții vitregi, să-i includem.
‎Nu răspundem obraznic.
‎Eram la aeroport și am auzit un puști ‎spunându-i mamei lui:
‎„Te urăsc.”
‎Toată lumea a făcut așa...
‎Femeia plângea și toți i-am zis: ‎„Ce naiba faci?
‎Cocoșează-l
‎Doar așa o să se învețe. Cocoșează-l.
‎Toată lumea din aeroport scanda: ‎„Cocoșează-l!”
‎„Cocoșează-l!” Apoi, latinoamericanii:
‎A la bimba, a la boom ‎A la bim, bom, ba
‎Chingazos, chingazos
‎Ra, ra, ra
‎Ea a spus: „Nu l-am lovit niciodată”.
‎I-am zis: ‎„Bine, urcă în avion și-l cocoșăm noi.
‎Fiindcă a cerut-o.
‎Mai bine o ia de la unii cu care zboară.
‎Odată, când aveam opt ani, ‎i-am zis bunicii...
‎„Te urăsc.”
‎Cred că mi-o cocea deja.
‎„Mă urăști?
‎Eu te-am urât prima, prăpăditule.
‎Hai să te aud! Bagă!
‎Fac față. Să te văd!
‎Te-am urât de nou-născut, la spital.
‎Când mi-au arătat nepotul meu, ‎am făcut așa...
‎Haide!
‎Să te văd!
‎Te uram când te făceau.
‎Auzeam asta prin casă...
‎Am strigat la maică-ta să înghită!”
‎Așa câștigi respect.
‎Nu cu porcăriile astea.
‎Văduvele noastre nu se recăsătoresc.
‎Vor să sufere.
‎„În ziua asta mi s-a prăbușit lumea.”
‎„Despre ce naiba vorbești?”
‎„Azi e ziua...
‎când iubirea vieții mele...
‎s-a dus în rai.”
‎Tu zici...
‎„Ce naiba...?
‎Pisica?”
‎„Soțul meu, boule!”
‎Chiar dacă fusese cel mai groaznic om.
‎După ce moare, ‎te întrebi despre cine vorbește ea.
‎„- Despre cine vorbești? ‎- Despre soțul meu.
‎Mătușico...
‎nu ți-a dat foc odată?
‎Mâncarea nu era gata. ‎Nu da vina pe el, bine?
‎Mătușico, te-a lovit când erați în parc.
‎În spate...
‎cu o lopată.
‎Nu m-am ferit, istețule!”
‎Nu rămâneți singuri. ‎Găsiți pe cineva să iubiți.
‎Nu vă petreceți viața singuri.
‎Toți avem mătușica aia tristă. Nu...
‎Nici nu-și mai face sprâncenele.
‎Rămâne cu fața plouată.
‎„Sunt încântată!”
‎„Nu se vede.
‎Dă-ți cu creionul.”
‎Durerea sufletească nu e pentru bătrâni.
‎Inima frântă e pentru tineri.
‎Unchiul meu s-a despărțit de iubită. ‎Are 63 de ani și o urmărește prin geam.
‎Când iese din casă să vadă cine e, ‎el face așa...
‎„Ale naibii bășini!”
‎„Miroase a căcat. Cine e acolo?”
‎Când îmbătrânești...
‎fundul e primul care cedează.
‎E trist.
‎Când femeile nasc...
‎Vaginul cu care ai făcut dragoste...
‎e același din sala de nașteri, ‎dar nu pare deloc așa.
‎Nu seamănă deloc.
‎Cel de acolo e inflamat, ‎își schimbă culoarea.
‎Asistenta zice: „Arată ca tine.” ‎„Du-te naibii, eu nu arăt așa.
‎Eu sunt plin de rahat?
‎Am asigurare, ‎așa că nu vorbi așa cu mine.”
‎Când...
‎Când făceați dragoste, era micuț.
‎La albe, ca un morcov mic.
‎La negrese, catifea roșie.
‎La chinezoaice, prăjitură cu răvaș.
‎La noi, o felie de flan.
‎Asta e cea mai gustoasă păsărică.
‎Fără bule de aer, e cea mai bună...
‎pe care am gustat-o.
‎E cu totul altceva. ‎Copiii sunt în creștere.
‎Nu facem casa mai sigură.
‎Stai în sufragerie ‎și auzi din bucătărie...
‎Te duci să verifici ‎și copilul atinge cuptorul încins.
‎„Uite unde l-ai lovit anul trecut.
‎Vezi pielea de anul trecut?
‎Aici l-ai lovit acum.
‎Cu atât ești mai înalt...
‎față de anul trecut.
‎Ai făcut-o iar, nu ești mai deștept.
‎Dar ești mai înalt.”
‎Învățați-vă copiii să gătească.
‎Orice vă găteau părinții, asta mâncați.
‎La 11 luni, ‎vă trânteau ardei umpluți în pătuț.
‎Aveați capul plin de brânză.
‎„Mi-a căzut berea!
‎Odată, mi-am scăpat berea.”
‎Ceilalți bebeluși zic:
‎„Spune-i că mi-a scăpat berea.
‎Nu-ți trebuie scutec, spune-i urgent!”
‎Și tot așa.
‎Femeile latinoamericane ‎sunt cele mai frumoase.
‎Poate cele mai frumoase din lume.
‎N-aș vrea să fiu însurat cu una.
‎Nu așteaptă complimente, ‎se complimentează singure.
‎Se gătesc când ies din casă și zic: ‎„Am slăbit, nu?
‎Nu-i așa? Ia zi!”
‎Caută complimente. „Ce păr am!”
‎Da.
‎Când te lasă să ieși cu prietenii, ‎vin la mașină:
‎„Ai noroc că te las să pleci.
‎Nu vorbesc cu tine. Dispari!
‎Dispari, înainte să mă răzgândesc.
‎Dispari!
‎Dacă bei prea mult, ‎nu lua un Uber sau un Lyft.
‎Fii bărbat. Adună-te și vino acasă.”
‎Te oprește poliția, tu ești așa...
‎„Spuneți alfabetul invers.”
‎Toți din mașină: „Rahat, l-au prins!”
‎„Alfabetul, invers?
‎A.
‎B.
‎Cât timp mai am?
‎C.”
‎Ajungi îngrijitor pentru toate rudele.
‎Nu vor să meargă la azil.
‎Nici să se mute din casă.
‎Cade cineva în casă când te uiți la TV.
‎De la etaj se aude...
‎Prin ușă:
‎„- Mătușică, ești bine?” ‎- Am căzut.
‎Am căzut, George, nu intra.
‎M-am căcat pe mine.
‎M-am scăpat.”
‎Îți vine să vomiți pe hol.
‎Nici nu simți mirosul...
‎Nu ar trebui să faci așa.
‎„Nu vorbi. Mi s-a întins pe spate.”
‎Iar tu, pe hol...
‎„Unde ești?”
‎Sistemul Life Alert e aiurea rău.
‎Dacă ești femeie albă ‎și îi dai mamei tale o alarmă,
‎spune-i așa: „Mamă...
‎Te-am abandonat în mod oficial.
‎Când cazi, nu te va ridica nimeni.”
‎De aia suni acolo.
‎„Ajutor! Am căzut.”
‎Operatorul îi spune: ‎„Doamnă, e a cincea oară...
‎când ați căzut săptămâna asta.
‎Soțul și fiul dumitale au plătit...
‎doar pentru trei căderi...
‎pe săptămână.
‎Nu vă putem ridica...
‎până la următoarea perioadă de facturare.
‎Vreți să vorbiți cu un manager? Fie.”
‎Nu.
‎Când o rudă de-a noastră cade, ‎după ce râdem sănătos...
‎o trimitem la bucătărie.
‎„Haide, tanti!
‎Cum ai ieșit din bucătărie? Ce azil? ‎E în fața tigăii, treci la treabă!”
‎Niciunul dintre noi... ‎nu acceptă complimente.
‎Te complimentează de față cu mama ta. ‎„De ce-l iubești pe George?”
‎„Îmi place râsul lui. E drăguț.”
‎Iar tu: „Nu-i așa!
‎Nu zâmbesc drăguț.”
‎„E atât de generos.”
‎„El?”
‎Nu plac pe cine placi tu.
‎Le poți arăta pe oricine.
‎Îi arătăm femei bunicii mele. ‎O întrebam: „De asta ce zici?
‎Târfă.
‎- Dar asta? ‎- Aia?
‎Tot târfă.
‎Uite cum merge. ‎Așa mergeam și eu în tinerețe.
‎Și eu eram târfă, deci le recunosc.
‎Ăsta e mersul lor.”
‎Îmbătrânești și faci copii.
‎Când ți se naște primul copil, ‎e cea mai frumoasă zi din viața ta.
‎Depinde. Unii sunt ticăloși.
‎E... un preț oribil de plătit ‎că n-ai scos-o la timp.
‎„Cât va dura? Pentru totdeauna?
‎Acum îmi zici? Aș fi scos-o!”
‎Mâncam orice era în frigider, ‎și dacă era vechi de doi ani
‎și nu se mai producea.
‎Te uitai la lapte: „Ce mama...?
‎Laptele ăsta e din iulie.”
‎Mama ta ți-o întorcea: ‎„Așa deci, la școală...
‎nu vrei să înveți.
‎Dar acasă, nu te poți opri din citit.
‎Pe naiba!
‎Parcă ești Piatra din Rosetta, ‎nu mai termini.
‎Înveți încontinuu, nu?”
‎Nu puteai spune că n-ai ce mânca, ‎fiindcă găseau ei ceva.
‎În fundul frigiderului, ‎într-un pachet desfăcut, un hotdog...
‎îmbuibat în grăsime, prăjit.
‎„- Mănâncă asta.” ‎- Ce naiba, e plin de grăsime!”
‎Și tu nu ești?
‎Fir-ai să fii!
‎Ascultă la mine.
‎Du-te la baie, dezbracă-te ‎și uită-te în oglindă.
‎Apoi cere-ți scuze față de hotdog.
‎Cere-i scuze!”
‎„Să cer scuze unui hotdog?”
‎În fiecare zi vine cineva ‎și-ți spune niște prostii.
‎În lift chiar... Nimeni nu vrea ‎să poarte discuții acolo.
‎De asta face lumea așa.
‎Înveți lecția asta repede.
‎I-am spus unuia: „Sunt în oraș doar azi.”
‎S-a uitat spre mine și a zis: ‎„Ai destul timp să te duci dracu'!”
‎Așa înveți să nu vorbești în lift.
‎Am fost întrebat ‎dacă merg pe bicicletă fixă. Ce-i aia?
‎Bicicletă fixă? I-am spus: ‎„Dacă mexicanii merg pe bicicletă...
‎nu pot fi în același loc după o oră.
‎Ci la o oră distanță.”
‎Când termini, ești tot acolo, ‎iar fundul îți arde.
‎„- Unde ai fost? ‎- Aici.
‎- Te așteptam acolo. ‎- Bicicleta naibii!
‎Ți-am spus că nu se deplasează.”
‎Așa merge. Încercăm să mâncăm sănătos.
‎Nu vrem să trăim la infinit, ‎dar ne bucurăm de mâncare.
‎Nu vom trăi pe veci, ‎deci mâncați cu plăcere și ce vreți.
‎Comandați toată vaca!
‎Devine ridicol deja.
‎Auzi oameni la restaurante mexicane:
‎„Scuze, ‎señor.”
‎Ospătarul lucrează acolo de 40 de ani. ‎Așteaptă plictisit.
‎„Știți dacă puiul din taco...
‎a fost sacrificat cu asomare?
‎- ‎Que? ‎- A fost...
‎sacrificat fără cruzime?
‎Da.
‎L-am mângâiat până a murit.”
‎Nu încercăm să trăim la infinit.
‎Nu ne știm nivelul colesterolului. ‎Ne luăm tensiunea la supermarket.
‎La aparatele acelea gratuite.
‎Bagi mâna și apeși pe buton.
‎Chestia se umple cu aer.
‎Toată lumea se uită la cifre.
‎„Plecați! Sunt cifrele mele!
‎- Cât ai? ‎- Ca anul trecut, 280...
‎cu 125.
‎Cică trebuia să fiu mort.
‎Am treabă, nu pot fi mort.”
‎Nu mergem la medic. Nu vrem să știm.
‎Cea mai ciudată chestie ‎din cultura noastră de azi e
‎petrecerea de dezvăluire...
‎a sexului.
‎Nu există chestie mai tipică albilor.
‎Au petreceri de dezvăluire...
‎a sexului.
‎Se strânge toată familia.
‎„Sparge baloanele, Dylan!
‎Nouă nu ne pasă dacă e roz sau albastru.
‎E al nostru?
‎„E al meu? Adu-l încoace.
‎Ar face bine ‎să fie mai închis la culoare...
‎decât pare de la distanța asta.”
‎Noi nu ne băgăm în așa ceva.
‎Mai sunt cei care pozează mâncarea...
‎la restaurant, apoi îți trimit pozele.
‎Nu ești la restaurant.
‎Dar îți trimit poze.
‎Tu ești acasă și primești o poză ‎cu o ditamai friptura.
‎Dar nu ești acolo.
‎Faci poză la un rahat și o trimiți.
‎„- Ce e asta? ‎- Înainte și după!
‎Du-te naiba cu friptura ta!”
‎Apoi le arăți puța.
‎„Asta e la desert. Vrea cineva?
‎Vă aduc sos.”
‎Nu ne pasă.
‎Toți vorbesc prostii. ‎Mâncam un hotdog la New York.
‎Toți comentează. Un tip îmi zice:
‎„Odată ce afli din ce e făcut un hotdog,
‎nu mai pui gura pe așa ceva.”
‎Zic: „Zău?
‎Eu știu ce face păsărica și tot o mănânc.
‎Vezi-ți de treaba ta, frățioare.”
‎Dacă petreceți timp cu copiii
‎citindu-le povești de adormit ‎care n-au nicio noimă...
‎profitați să le spuneți
‎că pot deveni orice vor pe lume.
‎Că ei contează.
‎Că vocea lor va fi auzită.
‎Și că fericirea lor e pe primul plan.
‎Fiindcă...
‎dacă e să audă basme, să fie ăsta.
‎Părinții nu ne-au pregătit ‎pentru viața în casă,
‎ci pentru cea din lumea reală.
‎Înțelegeți?
‎Suntem pregătiți pentru orice.
‎Învățați-vă copiii să fie respectuoși
‎și să se poarte adecvat în public.
‎Noi nu avem ieșiri nervoase.
‎N-am făcut așa ceva până pe la 50...
‎Aveam 53 de ani, ‎iar bunica era moartă de șapte ani.
‎Încă mă uit în jur.
‎„Simt miros de Oil of Olay. ‎E prin preajmă?”
‎Așa sunt ele, frate!
‎Anul acesta, ‎au ieșit în spațiu primele femei.
‎Două femei au ieșit în spațiu în costum ‎pentru prima dată.
‎Soții lor sigur ziceau: ‎„Tot nu-s destul de departe.
‎Rahat!
‎Spuneți-ne când reintră în atmosferă, ‎să facem curățenie.
‎Și să schimbăm scutecele!
‎Eu cred...
‎Cred că vom vedea în viața noastră...
‎un președinte latinoamerican.
‎Dacă boul ăsta poate fi președinte, ‎oricine poate fi.
‎Și unchiul.
‎„Totul e gratis. Nu pot face asta? ‎Órale."
‎Ar fi tare. Mai ales ‎dacă ar fi o latinoamericană.
‎Nu l-am vedea la față, ‎nu ar ieși din Casa Albă.
‎„Ai ieșit în oraș aseară.
‎Nu poți ieși două seri la rând.
‎Dacă vor să te vadă, să vină aici.
‎Nu te duci. Dă-mi telefonul, le spun eu.”
‎Așa suntem noi. ‎Țara asta e mai bună decât pare acum.
‎Ascultați la mine. ‎Nu poți asmuți poliția pe alții
‎doar fiindcă sunt ‎undeva unde nu-ți convine ție.
‎În țara asta, fiecare om trebuie ‎să-și vadă de treaba lui din nou.
‎Să-i lase pe alții în pace.
‎Sunt oameni care cheamă poliția ‎speriați că-s negri la Starbucks.
‎„Bună ziua!
‎Sunt aici. Ajutați-mă.
‎Nu pot vorbi.
‎O să fac referințe la cafea.
‎Sunt patru espressouri.
‎Au intrat două ‎horchata.
‎Și trei ‎michelada. ‎Grăbiți-vă!
‎Uite un sos de soia! Veniți!”
‎La naiba cu toate astea!
‎E aiurea.
‎Toate actele de terorism domestic ‎din țara asta...
‎nu au fost comise de afro-americani ‎sau de latinoamericani.
‎Asasinate în masă? N-am fost noi.
‎Nu ne plac încăperile ‎unde nu cunoaștem lume.
‎Intri așa...
‎„E-n regulă, mersi.
‎Mătușica nu e aici. Revin.”
‎Nu noi.
‎Să mitraliem o școală? Niciodată.
‎Iar noi urâm școala.
‎Noi am fi primii care să mitraliem școala.
‎„- Dăm lucrare de control. ‎- Ba nu!”
‎Noi nu am împușca copii.
‎Am trage în catalog, la prezență.
‎„Acolo e!”
‎Te întorci mai târziu...
‎„Mai știi ce medie aveai?
‎A mea?
‎Era mare de tot.
‎Era mare, cred că era...
‎Era cam 21...
‎Cam 21,5.
‎Poate 21,4.
‎Cred că 21,5.
‎Media mea note-credite.
‎Media.
‎Mediu...
‎Cam așa.
‎Ascultați.
‎În fiecare săptămână vezi la știri...
‎că o profesoară a fost arestată ‎pentru că a făcut sex cu un elev.
‎Și niciuna dintre ele...
‎nu e urâțică, nu.
‎Sunt frumoase, nu ca ale noastre.
‎Dacă o profesoară voia să ne-o tragă ‎pe vremuri, îi ziceai...
‎„Dnă Smith, prefer nota 4.
‎Prefer nota 4.
‎Mai încercați la școala de vară, ‎dar nu cred.”
‎Nu.
‎Elevii ăștia toarnă profesoara.
‎Atât de diferiți sunt de noi. ‎Își toarnă... profesoara la poliție.
‎Noi?
‎N-ar întârzia nimeni la școală. ‎La ora 05:30...
‎Ar fi coadă.
‎„Merg până acasă.”
‎Nu am spune nimănui, ‎și oricum nu ne-ar crede.
‎„I-auzi! Profesoara mi-o suge.
‎Du-te, băi, de-aici!
‎Mincinosul naibii! Vezi să nu!
‎Vrăjeală!
‎De ce i-ar suge-o dra Anderson ‎unui mexican gras?
‎Asta i-am zis, dar tot a făcut-o.
‎Vorbește cu ea, la naiba!”
‎Te duci în biroul directorului.
‎Directorul e prezent.
‎Și dra Anderson.
‎Poliția...
‎Mama ta...
‎Tatăl tău...
‎Tatăl tău vitreg...
‎„Intrați, dle George Lopez. ‎Dra Anderson v-a făcut felație?
‎V-a făcut să ejaculați?”
‎„Yo no hablo inglés.
‎Yo no sé. Pompis? ‎Fund? ‎No.‎
‎Nu.
‎Fund, nu.”
‎Ascultați.
‎Iubim țara asta, să fie clar.
‎Da?
‎Porcăriile alea, ‎cu clădiri federale aruncate în aer?
‎Nu.
‎De acolo ne vin cecurile, ce naiba?
‎Nu suntem proști. „De acolo vin cecurile!
‎Nu erai de acord?”
‎Nu vă lăsați copiii cu bunicii. ‎Locuiți cu mama mamei voastre.
‎Dacă vreți să-i disciplinați ‎cum au făcut ei, mama ta zice...
‎„Nu vorbi așa cu nepotul meu.
‎Cât trăiesc eu, arată-i respect.
‎Clar? Fii respectuos.
‎- Tu ai țipat la mine. ‎- E altceva. El e deștept.
‎El nu poartă casca toată ziua ‎cum făceai tu.
‎Noi nu comentam, ‎nici dacă ne lăsau în mașină vara.
‎Acum nu poți. ‎Noi stăteam acolo cu geamul ridicat.
‎Dacă venea poliția, strigai: ‎„Mă băgați în belea, n-am nimic!
‎Stau aici doar de o o oră și jumătate.
‎Urmăriți infractori, eu mă descurc.
‎Știți voi.
‎Acesta este viitorul țării.
‎Latinoamericani și diversitate.
‎Chinezi, negri, albi, ‎sunt toți cu noi aici.
‎E idealul diversității!
‎Nu plecăm nicăieri!
‎Fiți fericiți în viață. ‎Nu permiteți să vi se spună ce să faceți.
‎Trăiți din plin cât sunteți sănătoși.
‎Bucurați-vă.
‎Iubiți și fiți fericiți.
‎Bucurați-vă de fiecare clipă. ‎Dacă aveți rude bătrâne,
‎faceți poze cu ei, țineți-i de mână, ‎pieptănați-le părul,
‎dați-le mâncare bună.
‎Așa facem noi!
‎Îmi iubesc comunitatea.
‎Iubesc latinoamericanii ‎din toată lumea.
‎Noi urmăm o regulă simplă.
‎Dacă te pui cu o boabă de fasole... ‎te pui cu tot burritoul.
‎Vă mulțumesc că ați venit să mă vedeți.
‎Mulțumesc. ‎Gracias.
‎Vă mulțumesc! E minunat!