Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi er i gang nu med at træffe et valg om vores fremtid.
Og jeg tror, det ville gavne os at se på vores fortid.
Vi er dem, vi er i dag i samfundet,
på grund af de ting, der er sket før nu.
Men den moderne kultur har en kort hukommelse.
For at vide hvem du er, og hvad du bør gøre,
skal du først kende din historie.
Vi byder velkommen til årgang 2018
af August Wilson monologkonkurrencens finalister!
Hvem har vi? Vi har Pittsburgh til stede.
Pittsburgh!
Vi har Seattle og Boston til stede.
Hvad med Atlantic City? New York City og Portland.
New Haven, Dallas, Chicago.
Los Angeles.
Vi har gjort det her over hele landet i ti år.
Vi startede den her konkurrence året efter mr. Wilsons død.
Vi sørgede over tabet
af Amerikas største forfatter.
Dette er All Things Considered fra NPR News. Jeg er Debbie Elliott.
Den Pulitzer-prisvindende dramatiker August Wilson døde i dag
på et hospital i Seattle.
Han var 60 år og havde lidt af leverkræft.
Wilson var bedst kendt for sine
ti-års intervaller,
der omfattede stykkerne Fences og Ma Rainey's Black Bottom.
Det sidste værk var Radio Golf, der havde premiere i april.
Wilsons stykker skildrede livet for afroamerikanere
i hvert årti af det 20. århundrede.
Et tilbagevendende tema var slaveriets varige effekt
på generationer af sorte amerikanere.
Alle ti stykker siger det samme.
At Amerika tilhører jer.
Uanset om dine forfædre kom hertil med et slaveskib.
Uanset om du kom her for at søge religionsfrihed eller politisk frihed.
Uanset årsagen tilhører Amerika os alle
med alle rettigheder og privilegier.
Sådan ser Amerika ud.
Og I er min fremtid.
At de unge bliver introduceret for det via den konkurrence, er vigtigt.
Det udsætter dem for noget, de ikke har erfaret før.
Det er gode historier.
Det er gode teaterstykker.
Både unge og gamle elsker dem, og de virker bekendte.
De føles især bekendte for afroamerikanere.
August var den forfatter, der så mig.
Og når jeg siger mig, mener jeg mig.
Men jeg mener også folk som mig.
For mig er han en muse.
For ham var at leve at skrive og at skrive at leve.
Han satte sig for den opgave
at skrive et stykke for hvert årti af det 20. århundrede.
De kom ikke ud i rækkefølge.
De kom ud i takt med, at muserne talte til ham.
De handler bare om folk.
Men historien trænger ind.
Så når man læser dem,
føler man, man har oplevet det selv.
August 1911. Et pensionat i Pittsburgh.
Det er året 1957.
Han skrev ikke om store, historiske begivenheder.
Han ville ikke placere en Frederick Douglass på scenen.
Han placerede en skraldemand fra Negro Leagues
og en falleret trompetist.
Det er sådan, verden mest ser ud.
August tilhører os alle.
Hans mor, far, søster, bror.
Alle, der har en mor, en far, en søster og en bror, forstår det.
Og alle, der har en bedste ven.
Hvis dit hjerte er blevet knust, er det blevet knust på alle sprog.
MONOLOGKONKURRENCE
TUSINDVIS AF ELEVER FRA 12 BYER SKAL UDFØRE EN MONOLOG
FRA ET AF AUGUST WILSONS CYKLUS-STYKKER FOR AT KOMME TIL BROADWAY.
ET HALVT ÅR TIDLIGERE
FØRSTE RUNDE AF KONKURRENCEN BEGYNDER.
MERE END 400 ELEVER DELTAGER.
DE 20 BEDSTE VIL FORTSÆTTE TIL FINALEN I CHICAGO.
Brug tiden til at øve jeres monologer.
En fyr går ud og finder sig en kvinde,
som er sød og blød at røre ved.
"Disse mænd laver babyer og efterlader dig alene med dem.
De vil se, om græsset er grønnere på den anden side."
Jeg vil have respekt.
Han ved ikke, at han lægger sig ud med King Hedley II.
I kan tage jakkerne af og slappe af.
I kan larme så meget, I vil herinde, før I går derind.
Sidste år sad jeg herovre og tabte, så jeg sidder der.
Der er mange unge,
og de er alle sammen meget nervøse over at optræde foran jer.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte…
Vi ruller fremad og tilbage igen.
Rødt læder, gult læder, lavendel-læder.
Nej!
Jeg venter ikke på Winnie og Winnie Williams
i Williamsburg og Williamstown.
Jeg venter ikke på Winnie…
Jeg har indset, at jeg mere du prøver at holde fast på de mænd,
jo nemmere er det for en tøs at stjæle dem.
Pludselig er hun blevet stor. Hun siger, hun er en kvinde.
At sprede ben for en mand gør dig ikke til en kvinde.
Det sagde jeg til hende.
Du tror, jeg logrer med halen for dig,
men jeg er ikke en hund.
Hvis I scorer godt,
så bliv ved med det.
Hvis I er seje, men tænker: "Nej, nej…" Bare bliv ved.
I ved, hvad I skal gøre, og hvordan I skal gøre det.
Vi burde få dem stillet på række.
Følg med mig.
Husk, I er parate.
Så kører vi!
Freedom Martin. Jeg er Bynum Walker fra Joe Turner's Come And Gone.
Du kan ikke se på det sådan.
Du skal se på helheden.
Jeg hænger en masse ting op,
såsom teaterrelaterede ting og plakater.
Jeg kom fra Oklahoma for at gå på skole i Chicago.
For der er ikke mange skuespillermuligheder i Broken Arrow.
Vi lavede en opsætning af Macbeth, og jeg var Banquo.
Han kommer tilbage i sit blodige tøj,
og det er faktisk den trøje.
Jeg var en sort knægt på 182 cm.
Jeg spillede basketball, for det forventede folk.
Det var det første, som folk så.
Det er Freedom. Han er den sorte fyr i klassen.
Jeg er blevet kaldt…
Mange folk kalder os en Oreo.
Det er en hvid mand i en sort mands krop.
Jeg blev interesseret i teater i syvende.
Det er mit allerførste portrætfoto.
Det er fra min første prøve på Helligtrekongersaften.
Jeg havde kun to replikker.
Jeg holdt et sværd og sagde: "Vi anholder dig i grev Orsinos navn."
Det var der, jeg virkelig faldt for Shakespeare.
Før det troede jeg, at skuespil indbefattede et kamera,
Denzel Washington og Will Smith.
Jeg vidste ikke, teater var noget, man kunne gøre karriere i.
Jeg er vild med Othello.
Der er en sort hovedperson,
og så har han oven i købet dybde.
Min træner spurgte mig altid, hvad jeg surmulede,
og hvorfor jeg gik tidligt.
Jeg vidste ikke, hvorfor jeg var så … ulykkelig.
Jeg havde min mor, min far og min bror.
Jeg fik gode karakterer, og jeg var starter på basketballholdet.
Men det var umuligt… Jeg kunne ikke hænge det op.
Forstår I det?
Det var bare utænkeligt.
Det er en velsignelse, når man kan lære at se på en kvinde
og nyde en lok af hendes hår.
Eller kindernes form.
Så kan man virkelig nyde livet.
Det er en velsignelse, når man kan gøre det.
Den sidste fyr på scenen…
Hvordan gjorde han det?
Det er det her, jeg vil.
Det er drastisk, for det er et helt nyt sted.
Det er en helt ny stat, en ny by og en ny skole.
Men jeg er nødt til at prøve.
Jeg plantede mig selv i dig og ventede på at blomstre.
Prøver du at fortælle mig…
Skrid med dig.
Jeg hedder Nia Sarfo.
Jeg er Molly Cunningham fra Joe Turner's Come And Gone.
Jeg stoler ikke på de mænd.
Det er min lille mariehøne.
Det her er mine tøjdyr.
Det er fedt nok at bo med min mor.
Men jeg vil have mit eget sted.
Jeg ville nok gøre det hele lyserødt.
Jeg gik i folkeskole i et overvejende hvidt kvarter.
De andre børn kom og rørte ved mit hår.
Og forældrene stirrede på mig, som om jeg var en slags
fremmed genstand.
Jeg vidste, jeg skilte mig ud.
Men jeg følte, at ligegyldigt hvad jeg foretog mig, ville det blive dømt
på en ondskabsfuld måde, og jeg var frygtelig bange for det.
Det er mit skab, og inde i det har jeg en slags drømmeplade.
Der står alle mine håb og mål på det.
Men I må ikke se det. Det er privat.
Jeg blev så ekstremt genert,
at jeg nogle gange ikke talte i flere dage i skolen.
Teater har altid været noget, som jeg vidste, jeg ville prøve.
I syvende spillede jeg med i Junglebogen, og jeg var Shere Khan.
Bed ikke om at se videoen.
Jeg begyndte at øve, og jeg faldt pladask for det.
Er den her?
Jeg har ikke skjult den.
Er den her?
Hun fandt den.
Teater kan virkelig forvandle dig, og jeg mener "virkelig".
Jeg sagde, hun er vild, er hun ikke?
Jo!
Hvorfor er jeg så junglens gud?
Hvorfor kom manden så efter dem?
Jeg følte mig hørt, og jeg følte mig smuk.
Jeg følte, at folk så mig for første gang.
Jeg blev den her…
…udadvendte og helt anderledes person.
Jeg var ikke bange for noget som helst.
Folk sagde: "Vi vidste ikke, du havde det i dig."
Og jeg sagde: "Heller ikke mig."
Derfor stoler jeg ikke på andre end Vorherre i Himlen,
og derfor elsker jeg kun min mor.
Tak.
Jeg kom hjem en dag og tænkte:
"Det er det, jeg vil i resten af livet.
Jeg vil stå på scenen og spille teater."
Det her er min pauseskærm.
Det minder mig om, hvor jeg vil være.
Og jeg vil forsøge uanset hvad.
Så vi får se.
Gjorde du det?
Undskyld, jeg har det sjovt.
-Jeg har det også sjovt. -Har du? Du var god.
Det er svært, for du har lysene lige på dig.
Du ved, hvad du prøver at sige, men ordene forsvinder bare.
Jeg stoppede og genoptog.
Græd ikke. Vis ikke din svage side. Du er stærk indeni.
Cody?
Hej. Mit navn er Cody Merridith, og jeg skal udføre
King Hedley II.
Den idiot skar mig.
Han skar mig med et barberblad.
Gå ikke glip af Cody.
Gå ikke glip af Codys solo.
Åh gud.
Det er, hvad der sker, når man keder sig hver dag.
Vi boede i nogle blokke.
De skød hver nat.
Det blev kaldt Ickys.
Og ingen vil bo et sted, der kaldes for Ickys.
Jeg har mine udmærkelser heroppe.
Så du kan ikke sige noget.
Det er et klart bevis på min succes.
Optagelse i National Honor Society.
Og optagelsesbevis fra OneGoal.
Kun topkarakterer. Vær helt rolig.
Der er rapporter og alting.
Min far var der ikke,
og ingen af mine brødre og søstres fædre var der.
Jeg er i den kategori, hvor folk forventer
en voldelig form for… At man ikke har et hårdt arbejde,
eller at man tjener ulovlige penge og så videre.
Jeg vil gerne forstå, hvorfor…
Hvorfor jeg valgte en anden tilgang.
Den bog kostede 25 dollars.
Jeg lavede alle øvelserne bagest i bogen, da jeg var yngre.
Jeg så alle mine søskende begå de samme fejl,
og jeg vil ikke gå den vej.
Så jeg sagde: "Jeg må lære af det."
Jeg slap ikke væk med mord dengang.
Men jeg blev klog.
Det næste bliver i selvforsvar.
Det vil ikke koste mig noget.
Tak.
Jeg har ikke ressourcer til at presse mig selv
til at blive en supergod skuespiller.
Jeg har aldrig nogensinde lavet en stemmeøvelse.
Rødt læder, gult læder. Gult læder, lavendel-læder.
Og så er der rødt læder, gult læder, lavendel-læder.
Eller…
Men hvis nogen er bedre end dig,
eller nogen har en klar fordel over dig,
skal du placere dig selv på den samme boldbane.
Ja, der var noget ret interessant, fordi han var…
Han var målrettet.
Ja, men det var også…
Det var meget underspillet, men på en troværdig måde.
-På en troværdig og uhyggelig måde. -Ja, netop.
Det er ikke en klassisk Hedley.
Jeg tænkte: "Vent lidt. Det er næsten mere skræmmende."
Det fungerer med energiskiftet.
Det skift, som han lavede til sidst.
-Det vanvittige kommer frem. -Ja.
Det var nok min bedste præstation.
-Indtil videre. -Godt.
Han er knyttet til den rolle på en måde,
man kun kan være, hvis man bor i et bestemt kvarter i Chicago.
Så det er altså de første ti her.
Det starter her og går opad.
Citatet "frygtløs revolutionær optimisme,"
er faktisk fra Juilliards afgangstale.
Skuespilleren Stephen McKinley Henderson
holdt en fantastisk tale.
Jeg så den på YouTube, og den rørte mig.
Han sagde, at hvis unge kunstnere vil forandre ting,
skal de have en ukuelig sans for frygtløs, revolutionær optimisme.
Normalt rører vi ikke ved de ti.
De ti bedste, hvis de er nået dertil,
så er de solide nok.
Sidste år nåede jeg til finalen, men jeg vandt ikke.
Og jeg sagde til mig selv:
"Næste år snupper jeg guldet."
-Nej, jeg har det godt med dem. -Ja.
Godt, okay. Lad os lægge dem til side, så vi kan se på de andre.
Hvem er den fyr, som vi lige har set?
-Er han blandt de… -Blandt de 153.
-Nej, han ligger under de 162. -Ja.
Jeg synes, det er en smule skævt.
Jeg er i bunden.
Men jeg vil arbejde som altid.
Jeg stopper ikke med at arbejde, før du kan anerkende mig
på dit niveau eller over.
Har han en coach, eller kom han her for sig selv?
Nej, han havde seks ugers undervisning.
Seks timer.
Han var så god uden at blive coachet.
Han lærte at lave en monolog på seks uger.
-Det er på seks dage. -Ja.
Jeg tror virkelig, at den her fyr har potentiale.
Da jeg ankom på skolen
og så hele det her areal, blev jeg fuldstændig målløs.
Jeg voksede op i det sydlige Los Angeles.
Og i den slags kvarterer
taler folk ikke om teaterstykker, og de færreste får chancen for at se et.
Men fra jeg var helt lille, vidste jeg,
at optræden var noget for mig.
Vi plejede altid at tage til alle de her castingbureauer,
som vi hørte om i radioen.
Men det var tit svindel.
De ville… Mange af dem ville have penge.
Og penge var noget, vi ikke havde.
Dengang var det kun film og tv, og jeg ville være tv-skuespiller.
Jeg tror, at det skyldtes
de normer, som omgav mig.
Teater var ikke noget.
Jeg kunne ikke lide teater.
I ottende klasse anede jeg ikke,
jeg kom til at spille.
-Jeg har aldrig øvet det med musik, så… -Okay.
Det' den smukkeste lyd på denne jord
-Maria… -Maria
Maria, Maria, Maria
At optræde her på skolen
åbnede mine øjne.
Det er historiefortælling.
Maria
Sig det voldsomt og vildt og syndigt
Sig det kærligt og nænsomt og yndigt
Jeg vidste ikke meget om August Wilson.
Men jeg havde nogle venner, der havde deltaget.
Og det var … fantastisk.
Så jeg tænkte: "Jeg er nødt til at prøve næste år."
Jeg arbejder med August Wilson,
selvom jeg ikke er afroamerikaner.
Jeg prøver heller ikke at lade, som om jeg er det.
Jeg føler, at han skrev
for alle de personer, der ikke…
…nødvendigvis bliver set.
Jeg er fra Mexico og er latinamerikaner.
Jeg vil spille teater, selvom man siger,
at kun syv procent vil klare den.
Men jeg vil stadig slås for det, jeg drømmer om.
Man får ikke så mange chancer i livet for at udtrykke sig.
Livet handler mere om at bære en maske.
Du får en masse etiketter klistret på dig.
Men et sted derinde gemmer sig dit virkelige jeg.
Og hvis ingen giver dig lov til at udtrykke det…
Hvis du aldrig får lov, så bryder du sammen.
Jeg er fra den lille by Cherryville i North Carolina.
Der er flere køer end mennesker.
Det er meget småt.
Der er intet som den gode lugt af offentlig transport.
Min biologiske far boede i Atlanta.
Han sagde: "Der er mange flere muligheder her.
Du skal komme og forsøge noget."
Jeg begyndte at deltage i Toastmasters, hvor man lærer at tale.
Min far ville forberede mig på at være politiker.
Og jeg var med på det, men så sagde han:
"Din skole har et skuespillerkursus. Det ville passe til dig."
Jeg sagde: "Jeg ved det ikke. Jeg er mere til sport."
Jeg skærer genvej sådan her.
Jeg smider min rygsæk herind.
Jeg presser mig igennem.
Og så krydser jeg togsporene.
Jeg sagde: "Okay, jeg prøver."
Da jeg kommer ind i klassen, dyrker de yoga.
Jeg tænkte: "Hvad foregår der?"
Min lærer forklarede:
"Du skal være fri og tro på, du kan være alt det, du vil."
Jeg tænkte: "Okay, virkelig?"
At sidde i alvorlig tavshed i en mørk og trist havn.
I et stinkende fængsel, hvor du glemmer dit navn.
Siden da har jeg været bidt af det, som man siger.
Og for min kærlighed, i kamp med tiden,
indpoder jeg dig liv, som blomstrer siden.
Så hørte jeg om monologkonkurrencen og tænkte:
"Fedt, jeg gør det. Af sted."
Jeg fandt en monolog, som jeg følte
skildrede folk derhjemme.
Det var lige mig, men da min familie hørte den,
kunne de ikke lide den.
Jeg spurgte dem hvorfor, og de sagde: "Fordi det er skuespil."
Det kom bag på mig, så jeg tænkte:
"Skal jeg lave om på det? Hvad skal jeg gøre?"
Jeg opsøgte min lærer og spurgte:
"Hvilken vej skal jeg gå?" Hun sagde: "Hvad mener du? Det er godt."
Jeg tænkte: "Okay."
Mine forældre påvirker mig ikke i den rigtige retning lige nu,
så jeg må følge min sandhed.
Det er intenst.
Jeg elsker teater.
Jeg elsker at spille.
Det kan de ikke lide.
Lorraine Hansberry sagde: "Du skal være arrogant for at tro, du er kunstner."
For det kræver virkelig noget at tro,
at man kan skabe noget kreativt og gøre en forskel.
Houstons sol.
Min mor er min første rollemodel.
Fordi alt det, som jeg står for,
er noget, jeg har fået fra hende.
Godmorgen. Tusind tak.
Hun er en enlig forælder,
og min søster og jeg og min storebror
gik på en privatskole.
Hun arbejdede for Corporate America.
Så fik hun en svulst.
Og hun forlod Corporate America,
fordi lægen sagde, at svulsten var opstået af stress.
Vi takker dig, Fader.
Vi takker dig, fordi du lod os…
Så kom krisen i 2008.
Og hun havde os tre.
Pludselig skulle vi flytte til en meget mindre lejlighed.
Bare for at gå på vaskeri, måtte vi skrabe mønter sammen.
Hun var altid fuld af liv og kærlighed.
Du går måske gennem prøvelser.
Jeg ville gå til dans, men hun havde ikke råd til det.
Så vi gik i kirke, hvor vi kunne danse.
Jeg lærte at lave pirouetter.
Hun fik altid tingene til at ske.
-Hvordan går det? -Godt.
Supermor.
Jeg gik på skolen for scene- og billedkunst.
Så i niende klasse begyndte jeg at elske teatret
og at deltage i forestillinger og musicals.
Det overrumplede mig.
En dag hørte vi om konkurrencen,
og jeg fandt The Piano Lesson.
Jeg forelskede mig i Berniece.
Jeg har nok at gøre med Maretha.
Jeg har nok mennesker at elske og tage mig af.
Hun er rygraden i familien.
Hun minder mig om min mor.
Jeg har altid ønsket at være en meget stærk kvinde.
At udvikle mig til en, der kender sig selv som en ung kvinde.
Og det tiltalte mig bare utrolig meget.
Det handler om at høre til i verden.
Det er det, de lærer af August Wilson.
Du passer ind, og du hører til.
Du kan bidrage med noget. Du er okay.
Ikke også? Du er okay.
JOHN MURPHY ENGELSKLÆRER
-Godmorgen. -Godmorgen, Cody.
-Ved du, hvorfor filmholdet er her? -Nej.
Kom her. Godmorgen.
Kom her.
"Tillykke. Vi er glade for at meddele,
at du har kvalificeret dig til finalen i August Wilson-konkurrencen."
I år får I en times gratis coaching.
Vi sender dem en e-mail i dag for at skaffe dig en plads.
Det vil sige, du rent faktisk får en times privat coaching
for at få din monolog på plads.
-Jeg er parat. -Godt.
Det er nok den bedste reaktion af alle.
Du er klar til at køre.
Sindssygt. Det er sindssygt.
Hej.
-Jeg nåede til finalen i Chicago. -Tillykke.
Tak.
Tror du, de filmer en taber?
I området omkring den her skole
er 99 procent af befolkningen sorte, og 96 er under fattigdomsgrænsen.
-Hej, Miss Mascara. -Hej, Cody. Hvordan går det?
Godt, jeg har en kameramand.
Vi har ikke særlig mange fag her.
Vi har ingen drama, ingen musik og ingen kunst.
Han er en af de to unge, der ikke går på kunstakademi, og som kom igennem.
Vi har ikke engang et teaterprogram, kun engelsk.
Det begyndte at gå op for os, at Codys monolog
afspejler det, som Reagans politik i 80'erne og crack-bølgen gjorde
ved de store byer.
Jeg forsøger at genskabe de sorte amerikaneres verden.
At skabe et miljø, der viser,
at det kan give dig åndelig næring.
Det vil sige, at når du forlader dine forældre,
så går du ikke alene ud i verden.
Du er fuldt udrustet, hvad angår en skik og livsstil,
som er unikt og helt særligt for dig som sort amerikaner.
Jeg havde en vis følelse af,
at den monolog var inde i mig.
Især gennem den måde, han brugte ordene.
De bestemte ord, han brugte.
Den måde, sproget flyder på og rytmen, føltes meget bekendt.
Det lyder som fyren på gadehjørnet, der snakker hele tiden.
Det lyder også som min stedfar.
Jeg var nødt til at gøre det.
Bynum betagede mig.
Han har fattet det.
Jeg vil gerne inkarnere en person, der har fattet det hele.
Jeg kunne ikke skrive dialoger, og grunden til det var,
at jeg ikke kunne se værdien i de sortes sprog.
Jeg følte, der skulle ændres på det for at gøre det til kunst.
Jeg spurgte en forfatterven: "Hvordan får du dem i tale?"
Han sagde: "Du lytter til dem."
Jeg troede, han spillede klog.
Men efter fem eller seks år begyndte jeg endelig at lytte,
og så forstod jeg det.
Hvis du lytter, kan du høre.
Men først skal du anerkende værdien af det, som du lytter til.
Du er født med to hak i tuden, før du overhovedet kommer til fadet.
Pas på. Der kan altid komme en bold fra det inderste hjørne.
TONYA: Det er også mit liv. Det er det, du ikke kan se.
KING: Dit liv er mit liv. Det er det, du ikke kan se.
BYNUM: Nu kan jeg se på dig, Mr. Loomis.
Og jeg ser en mand, der ikke har glemt at synge sin sang.
MEMPHIS: Friheden er tung. Din ryg skal være stærk for at bære den.
Brug dine skuldre, og håb, at din ryg er stærk nok.
August Wilson er blues. Det er bluesmusik.
Det eneste, som du skal gøre, er at høre sangen.
Shakespeare lyder sådan…
August Wilson lyder…
Det er den samme talekadence, som man hører derhjemme.
Han taler om os og om mig.
Det lyder ligesom min tante.
MOLLY: Jeg stoler ikke på de mænd. Kun Jack.
Fordi de identificerer sig selv så meget med det,
er det meget nemt at legemliggøre.
Nogle gange har man brug for en fysisk manifestation
af en drøm og af en selv.
Molly er af … den gamle skole.
Du kender sangen…
Den sang. Det er Mollys temamelodi.
Hun er bare slem.
Jeg kan huske der, hvor han skal hente billeder.
Og damen siger,
at hun ikke kan give ham dem.
Han bliver gal over det og føler, at verden burde være enkel.
Alt det, man siger er sandt, burde også være sandt.
Jeg føler, at jeg virkelig kan forholde mig til ham i den forbindelse.
Hvornår sagde du til dig selv, at du var blevet dramatiker?
Jeg skrev stykket Jitney, som jeg sendte til Eugene O'Neills forfatterkonference.
Men de afslog det.
Hvad handler det om?
En "jitney" er en ulovlig taxa.
Det foregår på en taxastation i Pittsburgh i 1970'erne.
Man vil ødelægge den bygning, stationen befinder sig i.
Et af dine stykker blev modtaget.
-Hvilket var det? -Det var Ma Rainey's Black Bottom.
O'Neills forfatterkonference er et sted, hvor man afprøver nye manuskripter.
Det er et de mest kendte steder.
-Hvor man kan afprøve stykkets virkning. -Ja.
Jeg sad der og tænkte:
"Jeg må være dramatiker, hvis jeg er her."
EUGENE O'NEILL THEATER CENTER STARTPLATFORM FOR AMERIKANSK TEATER
Her på O'Neill læste man stykkerne blindt.
Man kunne ikke have fordomme om forfatteren.
Du skulle bare vælge en historie, der rørte dig.
Man er meget ensom som dramatiker.
Og at være i en sammenhæng, hvor der er op til 12 andre forfattere,
som ved, hvad det er at bære den byrde,
og kunne dele sin historie med andre,
er meget værdifuldt, og August fandt virkelig
sine åndsfæller.
August skrev seks stykker her.
Vi tillader ingen anmeldelser af arbejdet,
og det er for at beskytte værket.
Men vi inviterer dog alle i branchen, så de kan følge med i arbejdet.
Men New York Times' hovedanmelder
ignorerede vores forbud og skrev en rosende artikel om det nye talent.
Og det skød hans karriere i gang.
O'Neill har fundet en gruppe forfattere, som er sjældne undtagelser fra normen.
Mr. Wilson, via sin teatralske drivkraft, svæver endnu højere.
SORTE FORFATTERES MUSIKPÅVIRKNING
Og vinderen af Tony-prisen er…
Fences.
BEDSTE STYKKE AF AUGUST WILSON
Det er til min datter Sakina, min familie og alle Troy Maxsons i verden.
Han har vundet flere Drama Critics Circle-priser,
en Drama Desk-pris, en Tony-pris og to Pulitzer-priser.
Det gør ham til en af Amerikas mest fremtrædende dramatikere.
Han er en gigant.
Disse stykker vil
blive spillet overalt ligesom Shakespeare.
Du bor i mit hus.
Du lægger dig på mit sengetøj.
Du spiser min mad, fordi du er min søn,
men ikke fordi jeg kan lide dig.
Det er en velsignelse, når man lærer at se på en kvinde
og nyde synet af et par lokker af hendes hår.
At sprede dine ben for en mand, gør dig ikke til en kvinde.
Hun er et barn.
Hvad ved hun om livet? Jeg har stadig ikke forstået det.
De figurer og historier, som han skabte, gjorde det muligt for skuespillerne
at personliggøre de her nye stemmer.
1987 TONY FOR BEDSTE SKUESPILLER JAMES EARL JONES - FENCES
1992 BEDSTE SKUESPILLER LAURENCE FISHBURNE - TWO TRAINS RUNNING
2010 BEDSTE KVINDELIGE SKUESPILLER VIOLA DAVIS - KING HEDLEY II
2010 BEDSTE SKUESPILLER DENZEL WASHINGTON - FENCES
Nu kan de spirende skuespillere se, det er muligt for dem
at få deres historie anerkendt.
Det var fantastisk. Åh gud.
-Det her stykke har inspireret mig dybt. -Det er godt.
Sådan er August.
-Sørg for at læse det hele. -Ja.
Han har skrevet ti af de stykker.
Han er Amerikas bedste dramatiker.
Ja, ingen andre har gjort det. Ikke engang Tennessee.
Jeg kedede mig ikke et sekund.
Men man skal virkelig holde fokus.
-Det er godt, du nød det. -Ja.
-Er du med i konkurrencen? -Ja, jeg er faktisk nået i finalen.
-Med hvilken monolog? -King Hedley II.
-Flot. -Ja.
-Jeg elsker den. Den vil gerne se. -Det er en meget ordrig…
Det er en ordrig monolog.
Man skal leve sig ind i det.
Skuespil er godt, du skal bare ikke blive taget i det.
-Den er god. -Ja.
I en monolog skal man have enden for øje.
-Vil du være sød at forklare det? -Ja.
Du ved, hvad der vil ske, og hvor det hele bærer hen.
Så begynd med det.
Du skal føre publikum ind i det.
Du skal have enden for øje.
-Jeg skal styre rytmen. -Du fører dem derhen.
Det er perfekt. Tak.
Nu har jeg fået et nyt perspektiv.
-Giver det mening? -Ja.
Skuespillere går gennem livet på en helt anden måde.
For vi skal være observatører.
Jeg plejer at sige, at vi er observatører og tyve.
Vi ser hele tiden de mindste detaljer i alting.
Den måde, nogen bøjer hovedet, når man siger et bestemt ord.
Man tænker: "Hvorfor gør de det?
Er det noget i deres fortid? Har de et traume?
Kan de ikke lide mig?"
Jeg måtte studere min mor.
Jeg måtte studere de sorte kvinder, som jeg så over det hele
i bussen, i toget eller på gaden.
Han sidder ved busstoppestedet, men se, hvad og hvordan han spiser.
Kan du se, hvordan han smiler eller ikke smiler?
Jeg kan gå ind på en Starbucks
og blive forbløffet over de folk, der er derinde.
Nogen har måske et jobinterview,
og en anden taler alvorligt med sin mor.
Så er der måske en barista, der hader sit job.
Jeg læner mig tilbage og lytter til folks samtaler og interaktioner,
og det giver mig stof til eftertanke.
Du observerer ekstremiteterne i menneskeheden.
Det sjove er, at det gjorde August Wilson også.
Han gik på caféer og tog notater.
Han skrev det ned, som han hørte omkring sig.
Jeg spurgte ham om hans proces, og han fortalte mig,
at han plejede at låse sin dør og rulle persiennerne ned.
Så kom figurerne og fortalte ham, hvad han skulle skrive.
Da jeg skrev mit 80'er-stykke,
ville jeg skildre de unge sorte i 1984, der gik rundt med våben.
En af figurerne havde et ar i ansigtet.
Jeg starter som regel med en dialog.
Den første replik var… Han havde siddet i fængsel.
En fyr spørger: "Hvor har du det ar fra?" og ikke "Hvordan fik du det?"
Fik han det af en på gaden?
"Hvor fik du det ar fra?"
Han var måske jaloux, og det morede mig.
Så jeg tog et barberblad og skar ham med det.
"Nu har du også et."
Den idiot skar mig.
Han skar mig med et barberblad.
Det var, ligesom nogen tændte lyset, og alting stod stille.
Og han smilede.
Jeg har en idé.
Du skal sige det
højt og klar til mig lige fra det sted, hvor du står.
Pernell fik mig til det.
Han kalder mig Chimp.
Jeg sagde: "Mit navn er King."
Godt, godt…
Så hvor fører det dig hen?
Den idiot skar mig.
Og så sker det!
Hvad sker der i hans hoved?
Er det langsomt og gradvist,
eller går det hurtigt?
Hvad er rytmen?
Jeg tror, han ser rødt og klappen går ned.
Ja, og så er han… Hvad nu?
Nu er han oppe at køre.
Godt, lad os tage den om.
Så snart ordene kom ud af min mund, følte jeg
noget varmt på ansigtet.
-Jeg følte noget vådt og varmt. -Godt.
-Den idiot skar mig. -Godt.
Han skar mig med et barberblad.
Jeg sagde: "Okay."
Det er okay, for kongen er her stadig.
Sig det, så hele verden kan høre det.
-Kom nu. -Det er okay.
-For kongen er her stadig. -Hvad?
Kongen er her stadig.
Jeg vil gerne til New York,
for jeg har aldrig fløjet før.
Jeg håber, det bliver min første chance for at komme ud at flyve.
Jeg er opsat på at vinde.
Jeg vil gerne vise folk, at jeg har det, der skal til.
Jeg var helt sikker på, det var det her, jeg ville,
men det var svært at gennemføre.
For jeg vidste,
at min far og min bror
ikke ville være tæt på mig i fire år.
-Gør sådan her. -Okay.
Se lige frem.
Derfor føler jeg, at det haster.
Hvad der end sker, skal det gå hurtigt.
Jeg skal have en god grund.
Jeg kom her ikke forgæves.
Jeg vil virkelig gerne vinde.
Jeg vil på Broadway og præstere ting.
Hvis jeg vil have noget generelt, så stiler jeg efter det.
Jeg vil have … mere.
Min familie støttede ikke min drøm om at blive skuespiller.
De så ikke teater som en måde at skaffe succes på.
Derfor måtte jeg forlade dem.
De knuste mig.
Hans kone er den, der presser ham til den ekstremitet.
Nogle gange vil jeg bare bevise noget for dem.
Men jeg tror også,
jeg er ambitiøs, fordi jeg brænder for det.
Fordi jeg elsker det.
-Hvordan har du det? -Godt.
-Hvad tænker du? -Jeg ved det ikke.
Er du bange, eller er du rolig?
Jeg er bange for det hele.
Når man er på scenen,
er det bare så ophidsende.
Jeg krydser fingre. Det gør min familie også.
Jeg skal videre.
Jeg vil spille teater for at påvirke folk.
Jeg vil inspirere andre.
Og den erfaring, jeg kan trække på,
beriger mig meget både som individ og som kunstner.
Jeg voksede op i dyb fattigdom.
Jeg voksede op i et miljø, hvor…
Vi var den eneste sorte familie, og jeg følte mig…
Usynlig.
Jeg voksede op midt i et kaos.
Teatret var min redningsvest.
Det reddede mig.
Sådan.
DE REGIONALE FINALER
I HVER BY KÆMPER DE 20 BEDSTE UNGE OM TO PLADSER I FINALEN PÅ BROADWAY.
Det er underligt at være alene.
Jeg skal nok gøre det godt.
Åh gud.
Her er ret stort.
Husk…
Det er jer, der skal give dem noget.
Der er noget at fejre.
Dag efter dag.
Bliver vi bedre og bedre.
Ingen kan slå os.
Vi lader os ikke slå ud.
Amen!
En, to, tre… August Wilson!
Herre, hjælp mig med at dulme min angst.
Lad os have det sjovt og nyde det.
Amen!
Jeg lod din mor beskytte dig.
New York er unik.
Du ved, du har brug for unikke New York.
Så er det nu.
Velkommen til udgave 2018 af August Wilsons monologkonkurrence.
Vi er her for at hylde August Wilson og hans arbejde.
Eleverne vil fortolke rollerne på en måde,
der afspejler deres personlige tilgang til rollerne.
-Har du brug for et kram? -Ja, jeg er meget nervøs.
Det er mere folk, der gør mig nervøs.
Må jeg gerne høre
et stort bifald for eleverne?
Det lyder, som om der er fyldt.
To af de tre personer, der vinder i dag,
skal optræde på August Wilson-scenen
på Broadway.
Til den nationale August Wilson-konkurrence i New York.
Er I klar?
Vores 21 finalister
i 2018-udgaven af Chicagos August Wilson monologkonkurrence.
Værsgo.
Den første deltager er Freedom.
Freedom Martin. Jeg er Bynum Walker fra Joe Turner's Come and Gone.
Du prøver at sige, en kvinde ikke kan eksistere uden en mand.
Men du har det fint.
Du kan sagtens gå
ud herfra uden mig eller en kvinde
og stadig være en mand.
Det er en velsignelse, når du kan lære at se på en kvinde
og nyde en lok af hendes hår.
Eller kindernes form.
Så kan du nyde alt her i livet.
Der var ni hvide mænd og tre hvide kvinder.
De kendte mig skyldig uden at se på mig.
Jeg bad dem om at se på mit ar.
Jeg kender ingen mænd, der duer til noget.
De mænd laver en masse babyer.
Og så efterlader de dig med dem.
Pigens kæreste trak en kniv.
Han truede Slow Drag med den.
Det tog lægerne fire timer
og 112 sting at sy mig sammen.
Det er okay.
For kongen er her stadig.
Tak.
Vi beder publikum blive siddende,
mens dommerne voterer.
Han var god.
Ja, han var virkelig…
Han var meget tydelig. Absolut.
Det her er et program, hvis mål er
at bringe August Wilsons budskab ud til skolerne.
De læser Shakespeare, så de burde også læse August Wilson, ikke?
Kan vi ikke blive enige om nummer et og to først?
Jeg vil gerne forære jer
en samlet udgave af August Wilsons cyklus-værker
til jeres skoler, så andre elever kan få adgang til hans værker.
Jeg er enig med de to første.
-Er I klar? -Ja!
Nummer to i konkurrencen
skal til New York og vinder også 250 dollars.
Gerardo Navarro!
Og vinderen af førstepladsen…
Aaron Guy!
Vinderen af 2018-udgaven i Chicagos August Wilsons
monologkonkurrence er…
Nia Sarfo.
Det er min skat.
GERARDO FÅR ANDENPLADSEN I LOS ANGELES.
NIA VINDER FØRSTEPLADSEN I CHICAGO.
Jeg blev forbavset.
Jeg håber ikke, det var en fejl.
Jeg håber, der virkelig stod mit navn på papiret.
Min familie forventede ikke, at jeg vandt, så jeg sagde:
"Men jeg vandt faktisk, så…
Er jeg en skuespiller nu? Hvad siger I til det nu?"
Men de svarede bare:
"Det var tilfældigt. Du var bare heldig."
Det var det eneste, de sagde. Okay, jeg var heldig.
Nia fortjente hundred procent at vinde.
Men det er aldrig nemt.
Hver gang jeg deltager i konkurrencen, lærer jeg en masse om mig selv.
Jeg har aldrig troet, at min oplevelse af at være sort var anderledes end…
End andre sorte personers oplevelse.
Men August Wilsons budskab var:
"De er alle sorte, uanset hvad de har oplevet."
Og det var en åbenbaring.
Jeg følte mig tilpas i min egen krop.
Jeg følte mig bare … godt tilpas.
-Næste år, Freedom? -Det er planen.
Alle roser mig, men jeg kan gøre det bedre.
Der var fyldt med talenter i det rum.
Det var finjusteret. Det var…
Man kunne både se deres hårde arbejde og deres talent.
Så det handler ikke kun om råt talent.
Mange personer har sagt til mig, at jeg har et råt talent.
Men det er råt.
Ingen kan lide utilberedt mad.
Holdningen er alt.
Du kan tabe og give op,
eller du kan fortsætte ned ad vejen og arbejde videre.
Mange omkring mig har valgt den forkerte vej.
Især min bror. Han døde i oktober.
Han døde, fordi vold er noget, som folk forbinder med os.
Jeg respekterer August Wilson, fordi han belyste lige netop det aspekt.
For livet er kompliceret.
Ting er ikke altid sådan, som de ser ud.
Jeg er glad for, han fortalte om en sort mand,
der forsøger at finde sin egen identitet.
Det er jeg meget taknemlig for.
TRE MÅNEDER SENERE
VIP-ADGANG
Så i dag er det
min 17-års fødselsdag.
Min far har bygget en scene, så der bliver
sange og nogle monologer.
Det er min seng, og det er mine brødres seng.
Jeg vil have mit eget værelse.
Men det er ikke aktuelt.
Det her er min kuffert.
Den her lå
i skabet hjemme hos min bedstemor.
Det var min bedstefars, men han er død nu.
Vi elskede ham højt.
Det er ham.
-Tillykke. -Gracias.
Det er fra onkel Poncho.
Du får min senere.
Jeg har en King Hedley-badge, som jeg altid vil have på på scenen.
Det er et foto af alle finalisterne fra den regionale finale.
Jeg synes, det ville være en god idé at bære
både King Hedley og et billede af de regionale finalister.
De skal med mig på scenen,
for de har inspireret mig meget.
Men også min bedstefar, som virkelig…
Han er en stor del af mig selv.
Så det skal med i kufferten.
Han ville være stolt over, at jeg skal til New York
Vi gjorde det.
At nå så langt…
Jeg tænkte bare…
Det er vanvittigt.
Tænk, at vi er her.
Åh gud.
Jeg tror, jeg besvimer.
-Har I brug for en hånd, venner? -Tak.
Han har en New York-accent. Det er sejt.
Hvis man går ud om aftenen, bliver man udelukket fra konkurrencen.
-Det må ikke ske. -Nej.
Hvilke monologer skal I lave?
Jeg skal lave Rena fra Jitney.
Jeg er Boy Willie fra The Piano Lesson.
Jeg er Cutler fra Ma Rainey's Black Bottom.
Vi skal se Once On This Island i aften.
Vi vil gerne hilse lidt på Hailey Kilgore.
Hun har også deltaget i August Wilsons monologkonkurrence.
Hun vandt ikke. Hun deltog bare.
Jeg glæder mig til at se nogle Broadway-stykker.
-Jeg vil se Kærlighed uden ord. -Ja, i lige måde.
Undskyld. Men ja, i lige måde.
-Jeg vil have et kram. -Ja!
-Jeg er meget fysisk. -Jeg elsker et kram.
Jeg vil gerne sige tak til jer
og alle dem, der står bag konkurrencen.
Som jeg sagde til mine coaches, så troede jeg aldrig,
at en som mig fra et socialt boligbyggeri i Boston ville få muligheden
for at optræde på Broadway, så tak.
Selv tak.
I skal være dem, som I er.
Jeg er fra Tallahassee i Florida.
Og jo mere jeg favner det og accepterer det,
kan jeg være mig selv.
I skal sige: "Jeg er fra Seattle, og det er jeg stolt af."
I skal være jer selv, og det er nok.
Når jeg ser jer, får jeg lyst til at græde.
Jeg får lyst til at græde, for vi startede med vores første skole,
fordi vi skulle miste en ven.
De gav ham fem måneder, og nu er han død.
Han gav alt, hvad han havde i sig, som person og som kunstner
til Amerika.
Det er det, projektet handler om,
og jeg er glad for, at I er her.
Så grib chancen for at møde folk. Hæng ikke kun ud med jeres gruppe.
I skal nyde det og lære hinanden at kende.
I skal stille hinanden spørgsmål.
Tal om August Wilson og om livet.
Hav det sjovt!
I forhold til Chicago er butikkerne her meget mere elegante.
Jeg synes, Kourtney er bedre.
Faktisk, for at være ærlig, var Khloé…
Hun var min favorit.
Det var virkelig godt.
Har I spørgsmål? Det føles så formelt. Jeg er ikke formel.
-Hvilken monolog lavede du… -Jeg deltog to gange.
En gang på regionalt niveau og så her.
Først var det Ma Rainey fra Ma Rainey's Black Bottom.
Og anden gang var det Rose fra Fences.
-Hvor gammel er du? -Nitten.
Hvad er det bedste råd, du kan give til unge skuespillere?
Bare vær dig selv. Kun dig selv.
For du kan ikke være andre end dig.
Men til jer alle…
I er nået så langt, fordi I har knoklet, og det er fantastisk.
Hyg jer, og held og lykke.
Hvad laver du?
-King Hedley II. -King Hedley?
Det er også en meget svær karakter.
EN DAG TIL FINALEN
Hej. Første skridt. I er nået til et Broadway-teater.
Her er I.
August opsatte ét stykke her, og det var King Hedley II.
Og da han blev syg,
skulle vi ikke kun finde et nyt navn for teatret.
Og det endte med at blive hans underskrift i neon.
Men vi skulle også bruge teatret som en hyldest til hans arv.
Og det førte til skabelsen af det rum, som I befinder jer i.
Det er en hyldest til hans ti værker.
I kan gå omkring og se genstande
fra alle opsætningerne.
-Er det Whoopi Goldberg? -Ja, det er hende.
Mange af de unge
er på en måde forbløffede over at opdage,
at den her stemme eksisterer.
De vidste ikke,
at nogen har skrevet om noget, de kan genkende,
og som er vigtigt for dem.
Og for mange er dem er det historie.
En 17-årigs virkelighed i dag ligner ikke
Ma Rainey's Black Bottom eller Joe Turner's Come and Gone.
Men emnerne er nutidige.
August taler om massefængsling
af sorte mænd og sorte kvinder.
Om politiets brutalitet og almindelige mennesker,
der konstant kæmper for at eksistere.
På grund af den underliggende racisme i vores samfund.
Hvis det, der er beskrevet i de her stykker, stadig sker,
så må vi gøre noget ved det.
Han fanger, hvordan det er at være en kvinde.
Hun er blevet skubbet til side,
fornedret, fortiet og behandlet respektløst,
og det er gået gennem tiderne.
Livet for en sort kvinde…
Du skal kæmpe bare for at blive set
og at blive anerkendt.
Man er nødt til at arbejde hårdere.
Men jo mere tingene ændrer sig, jo mere er alt ved det samme.
En dramatiker, der skriver et teaterstykke
for hvert tiår af det 20. århundrede,
vil også udtrykke noget historisk ved siden af kunsten.
Og hvis de kan finde en stemme
i 1920'erne, 1930'erne og 1940'erne,
der taler til dem,
så kan det give dem en slags forståelse
af menneskeåndens universelle og tidløse natur.
Hvis du kan forstå, hvor du kommer fra,
kan du nemmere nå dine mål i livet.
Det er menneskesjælens udholdenhed,
på trods af alle de problemer,
som de sorte i USA oplever.
Det er evnen til at synge en spirituel sang.
Evnen til at absorbere
og ikke knække.
Hvordan finder man sin sang?
Jeg tror, at du har den i dig.
Du skal bare indse det og lære at synge den.
DAGEN FOR KONKURRENCEN
Jeg har ikke rigtig fattet, at konkurrencen er i aften.
-Skal jeg så ikke sige "nu"? -Nej.
Det skal være perfekt.
Forstået.
Du siger: "De mænd."
"Jo mere, du prøver at holde fast på dem."
Ikke "de mænd."
Du kan give mig det samme, du vil formidle til publikum
uden at bryde sætningens rytme.
-Er det klart? -Ja.
-I skal optræde på Broadway. -Ja!
RESERVERET FOR DOMMERE
HISTORIEN SKRIVES PÅ MANHATTAN
Vi byder jer velkommen til den tiende,
årlige, nationale udgave af August Wilsons monologkonkurrence.
I skal blive stående her.
I skal bare vente, indtil vi er parate.
Vi er uhyre stolte af at være værter for dette arrangement
her på August Wilson-teatret på Broadway.
De unge skal bedømmes på rollefortolkning
fokus, energi, forståelse for teksten
og nøjagtighed af teksten.
Mine damer og herrer…
Velkommen til årgang 2018
af August Wilson-konkurrencens finalister!
Her er de!
Sådan! Godt!
Den første bokser, der skal i ringen…
Callie Holley.
Avery, jeg er ikke parat til at blive gift lige nu.
Jeg har ikke sagt, jeg er færdig.
Der er masser af kvinde tilbage i mig.
Jeg har nok at gøre med Maretha.
Jeg har nok mennesker at elske og tage mig af.
Du prøver at sige, at en kvinde intet er uden en mand.
Men du har det fint.
Du kan bare gå ud herfra uden mig og uden en kvinde.
Du kan stadig være mand.
Det er okay.
Ingen vil spørge dig: "Avery?
Hvem elsker dig?"
Det er lige meget.
Men alle vil være bekymrede for Berniece.
"Hvordan vil hun klare sig selv?
Hvordan vil hun opfostre det barn uden en mand?
Gad vide, hvad hun vil gøre?
Hvordan kan hun leve sådan?"
Alle har en masse spørgsmål til Berniece.
Alle siger til mig, jeg ikke kan være en kvinde
uden en mand.
Jeg så dig til din mors begravelse.
Du stod der bare og sagde ikke et ord med et skulende blik.
Og nu kommer du og gør mig til grin,
fordi jeg ikke straffede Mr. Rand.
Ved du hvorfor? Det skal sige dig.
Fordi jeg skulle forsørge dig.
Walter Kelly stak sin hånd helt op under min kjole.
Jeg bad ham om at stoppe, men han grinede bare.
Vi drak af en flaske.
Jeg tog den og slog den mod dørhåndtaget.
Jeg skar mig, men jeg holdt den mod hans hals.
Jeg sagde, han skulle smage mit blod,
for hvis han ikke fjernede sin hånd, ville jeg smage hans.
Der var den her fyr engang fra den lille by Bollingbroke
cirka 160 kilometer uden for Macon.
Han spillede til et bal, hvor de bedste dansere fik 20 dollars.
Slow Drag kiggede ud over salen.
Han trådte ned fra scenen.
Han greb en af pigerne og hagede sig fast
som en flue på syltetøjet eller lim på et stykke træ.
Han fik pigen til at huje og skrige sådan,
at alle standsede for at se på.
En fyr kom ind.
Pigens fyr trak en kniv
på 30 centimeter og truede ham.
Kan du huske det?
Folk blev nervøse.
De gemte sig under bordene og tænkte, at der blev slåskamp.
Slow Drag kiggede bare over pigens skulder på manden og sagde:
"Hold op med at råbe, og lyt til mig.
Jeg gør dig faktisk en tjeneste.
Jeg hjælper den her pige med at vinde ti dollars,
så hun kan købe et guldur til dig."
Han havde været min boss i seks år, og han havde lovet mig troskab.
Men jeg var kun hjemme hos ham for at synge for hans venner.
Hvis du er sort og kan tjene penge, så er alt i orden.
Hvis ikke, er du bare en herreløs hund.
Jeg vil ikke opfostre et barn, hvis han bare bliver skudt.
Hvis hans venner bare skyder ham.
Hvis politiet bare skyder ham.
Hvorfor bringe et barn ind i en verden, der ikke respekterer liv.
Jeg fortryder ikke noget, jeg har gjort.
Jeg skal nok sørge for at gøre det rigtige. Altid.
Jeg kan ikke gøre andet.
Jeg ved i hvert fald, hvad der er rigtigt for mig.
Så længe jeg trækker vejret, vil jeg gøre det rigtige.
Hvorfor sige undskyld?
Folk spørger: "Angrer du ikke?" Jeg fortryder ikke, jeg dræbte Pernell.
Han fortjente det. Han skar mig.
I retten sagde jeg, jeg var uskyldig. De troede, jeg lavede sjov.
Jeg sagde: "Den skiderik skar mig.
Selvfølgelig dræbte jeg ham. Det er logisk."
Jeg er ligeglad med loven. Den forstår det ikke.
Den kan ikke.
De vil låse mig inde. Hvor er forståelsen?
Hvis en tyv stjæler en hvid mands tv, og den hvide skyder ham, er det okay.
Det forstår loven godt.
De klapper ham på ryggen og løslader ham.
Er I med? Juryen kom tilbage og kendte mig skyldig.
De spurgte dem en efter en, og de sagde alle sammen skyldig.
Der var ni hvide mænd og tre hvide kvinder.
De var enige.
De ville ikke se på mig.
Jeg bad dem om at se på mit ar.
Jeg gik tæt på dem, så de kunne se, og dommeren blev gal.
Der kom seks betjente og holdt mig, fordi de troede, jeg ville angribe juryen.
Men de skulle bare se på mit ansigt.
De prøvede at stikke af.
De satte mig i en isolationscelle.
De sagde, jeg var voldelig.
Jeg stoler ikke på nogen af de mænd.
Der er kun Jack. De kan finde på alt muligt.
De venter, indtil de har fanget en kvinde, som de kan holde fast på,
og så leder de efter en anden.
Molly ser slet ikke på dem.
Den ene er værre end den anden.
Jeg kender ingen mænd, der duer til noget.
De mænd laver en masse babyer,
og så efterlader de dig med dem.
De siger, de vil se, om græsset er grønnere derovre.
Men jeg får ingen børn.
Min mor har lært mig hvordan.
Molly Cunningham skal ikke belemres med børn.
Jeg kendte en mand, der virkede god nok.
En dag kom jeg hjem og så ham pakke.
Han sagde, der altid kom en dag, hvor venner måtte skilles ad.
Han sagde, han ville sende mig en gave en dag.
Jeg kiggede ud ad vinduet,
da han bar sin kiste til stationen.
Jeg sagde, jeg ikke ville vente på hans gave.
Jeg indså det.
Jo mere du prøver at holde på de mænd,
jo nemmere er det for en tøs at stjæle dem.
Det lærte Molly.
Og derfor…
Jeg stoler kun på Vorherre i Himlen, og jeg elsker kun min mor.
Tak.
Disse unge mennesker går på hellig grund.
August gav sit liv
for det skrevne ord.
Han fik konstateret kræft i 2005.
Man skal træffe en frygtelig beslutning, når man har en dødelig sygdom.
Man kan forlænge livet
eller vælge ikke at tage medicin og ikke modtage strålebehandling.
Man lever med smerten, men man er meget til stede.
Det valgte han.
I den periode arbejdede han og hans assistent
døgnet rundt for at gøre Radio Golf færdig.
Han nåede lige akkurat målstregen.
AUGUST WILSON, DE SORTE AMERIKANERES TEATERPOET ER DØD. 60 ÅR GAMMEL
Når en ung skuespiller spiller
et af hans stykker, er det ligesom at føre stafetten videre.
Det er en hel ny generation af folk,
der skal arve hans form for bevidsthedsgørelse.
Alle modtager den her samling med alle hans ti stykker.
Hvis du ikke er en del af den kultur
eller de samfund…
Det er en følelse af at forstå en anden kultur,
der er meget anderledes end din.
På en meget inderlig måde
gennem en gruppe mennesker, som du holder af og tror på.
Det er nok det bedste, nogen kan gøre
hvis man vil skabe et tværkulturelt samfund.
Fordi August gav de her unge en stemme,
kan de finde deres egen stemme.
Målet er ikke, at de alle sammen skal blive skuespillere eller instruktører.
Det skal vise dem, at de kan være alt det, de gerne vil.
De kan gøre alt det, som de vil.
Alt er muligt, ikke?
Vi har nogle læger, nogle advokater og nogle skuespillere.
Jeg ved ikke, om det vigtigste er at vinde.
Det vigtigste er vel bare at stå deroppe.
Bare at stå der og gøre det kræver en hel masse mod.
Jeg er sikker på,
at nogle af de unge skuespillere gik op på den scene
uden at ville være skuespillere.
Men takket være August Wilson og hans ord,
var det sikkert en stor åbenbaring og meget helende for dem.
Og der blev måske født nogle kunstnere i processen.
Nogle folk, der tænkte: "Det er det her, jeg vil."
I en verden, der nogle gange mangler medfølelse…
Jeg synes, det er ærefuldt.
Dommerne har sagt,
at det var den sværeste beslutning i de sidste ti år.
Godt…
Tredjepladsen og de 1.000 dollars går
til Teslyne Junior.
Andenpladsen og de 2.000 dollars…
Nia Sarfo.
Førstepladsen og de 3.000 dollars…
Gerardo Navarro.
Vi takker jer for at være kommet, og vi ses næste år!
Tak, det var fantastisk.
-Jeg er så glad. -Det var sejt.
Den her oplevelse…
Jeg kan kun sige, jeg er meget taknemlig.
Det handlede virkelig mere om rejsen end om selve destinationen.
Og jeg er stadigvæk ved at afklare ting for mig selv.
Men jeg har bevist over for mig selv, at jeg er i stand til en masse ting.
Hvis du har nok mod og karakterstyrke i dig,
bliver alting muligt.
Hvis du savner noget, søger du altid mere og mere.
Jeg har altid vidst, der lå noget i vente for mig.
Der er noget derude for mig.
Takket være hans historier har jeg en bedre idé om,
hvem jeg er som person.
Jeg en bedre idé om min herkomst.
Jeg har udviklet mig som person og som afroamerikansk kvinde.
Og som teaterskuespiller har jeg mere styr på,
hvem jeg er, og hvad jeg kan bidrage med.
Jeg føler mig taknemlig.
August gav mig chancen for at stå på en stor scene for første gang.
Og han viste mig … jeg er det værd.
Du er det værd.
At vinde var ikke noget, som jeg havde regnet med.
Men det siger noget om August.
Hans værker taler for os alle og for dem, der ikke bliver set.
Jeg har talt med mine venner om, at vi ikke bliver repræsenteret.
Men det er fordi, vi er forandringen.
Det er vores pligt.
Det er vores job at vise dem, vi er der for dem.
Vi skal gøre vores bedste for at opmuntre dem og opbygge dem.
Give dem en chance.
Ikke alle når op til toppen,
og hvad betyder "toppen" egentlig?
Det sidste skridt handler om betydning.
Betydning er meget vigtigere end priser. Det handler om arv.
De ting, du efterlader dig efter din død.
At vinde giver dig ikke noget, for så snart du har prisen i hånden,
dukker de tre berømte ord op.
Og de tre berømte ord er: "Hvad så nu?"
Hvad så nu?
ET HALVT ÅR SENERE
Jeg står her.
I min bedstefars sko.
De er store.
De tilhører en hel generation af mænd,
som efterlod et forfærdeligt liv i syden.
De rejste nordpå for at finde et arbejde.
For at leve et mere værdigt liv,
eller hvordan hjertet ellers udtrykker det.
De kom fra bomuldsplantagerne
i Georgia, Arkansas og Mississippi.
Fra fængslerne i Alabama.
Fra sukkerrørsmarkerne i Louisiana.
Og i min bedstefars tilfælde, fra tobaksplantagerne i North Carolina.
De kom med Bibelen under armen
og deres guitar.
De bar tunge lænker.
De søgte at slikke deres sår
og genfinde deres tro på menneskeheden.
De søgte at finde en nye identitet som frie mænd
med en stolt og oprejst værdighed.
Med sig tog de deres skikke og en bestemt livsstil,
der svarede til deres temperament og følelser.
Og det er på baggrund af deres skikke
og ritualer for social omgang,
at jeg bygger min kunst.
Jeg takker jer.
Min bedstefar takker jer.
Ved at ære mig, så ærer I ham.
Og i kraft af det,
ærer I jer selv.
-I år… Hvad siger du? -Jo, stikordet.
Two Trains Running. Memphis. Første akt, scene to.
NIA LÆSER TIL SKUESPILLER PÅ UNIVERSITY OF SOUTHERN CALIFORNIA
FREEDOM STUDERER DRAMA PÅ JUILLIARD-KONSERVATORIET
GERARDO ER DRAMASTUDERENDE PÅ CARNEGIE MELLON UNIVERSITY I PITTSBURGH
CALLIE ER DRAMASTUDERENDE VED NYU TISH SCHOOL OF ARTS
AARON INDSPILLER MUSIK PÅ BENTLEY RECORDS OG ARBEJDER PÅ ET ALBUM
CODY VAR DEN DYGTIGSTE ELEV PÅ SIN ÅRGANG OG GÅR PÅ UNIVERSITY OF ILLINOIS I CHICAGO
Tekster af: Rikke Schultz