Downloaded from YTS.MX
‫- סרט תיעודי מקורי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- פיטסבורג -‬
‫אנחנו נתונים כעת בתהליך ‬ ‫של קבלת החלטה ביחס לעתידנו.‬
‫ואני חושב שזה יועיל לנו ‬ ‫לראות מה היה העבר שלנו.‬
‫- אוגוסט וילסון ‬ ‫(2005-1945) -‬
‫אנחנו מי שאנחנו היום בחברה‬ ‫כתוצאה מדברים שהתרחשו לפני הרגע הזה.‬
‫- אוגוסט וילסון -‬
‫- ניו יורק -‬
‫אבל אנחנו חיים בתרבות ‬ ‫שבה אנחנו שוכחים מה קרה רק לפני שבועיים.‬
‫וכדי לדעת מי אתה ומה עליך לעשות,‬ ‫עליך להכיר קודם את ההיסטוריה שלך.‬
‫- אוגוסט וילסון -‬
‫אנחנו מקבלים אתכם בברכה, מחזור 2018‬
‫של גמר תחרות המונולוגים מאת אוגוסט וילסון!‬
‫מי נמצא כאן? יש לנו נציגים מפיטסבורג כאן?‬
‫פיטסבורג!‬
‫יש לנו נציגים מסיאטל?‬ ‫יש לנו נציגים מבוסטון?‬
‫מה עם אטלנטה? ניו יורק? פורטלנד?‬
‫ניו הייבן? דאלאס? שיקגו?‬
‫לוס אנג'לס?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו מקיימים את התחרות הלאומית‬ ‫כבר עשר שנים.‬
‫התחלנו לקיים את התחרות הזאת ‬ ‫בשנה לאחר שמר וילסון הלך לעולמו.‬
‫- קני לאון‬ ‫במאי בברודוויי, "גדרות" -‬
‫התאבלנו על מות המחזאי ‬ ‫החשוב ביותר באמריקה.‬
‫אתם צופים ב"לאור המצב" של חדשות NPR. ‬ ‫אני דבי אליוט.‬
‫המחזאי זוכה פרס פוליצר,‬ ‫אוגוסט וילסון, מת היום‬
‫בבית חולים בסיאטל. ‬ ‫הוא היה בן 60 וסבל מסרטן הכבד.‬
‫וילסון התפרסם בעיקר‬ ‫בזכות מחזור עשרת המחזות האפי שלו...‬
‫- שיעור הפסנתר -‬
‫שכולל את המחזות "גדרות" ‬ ‫ו"ישבנה השחור של מא רייני".‬
‫המחזה האחרון במחזור היה "רדיו גולף",‬ ‫שהצגת הבכורה שלו התקיימה באפריל האחרון.‬
‫- תוכניות תיאטרון -‬
‫מחזותיו של וילסון תיעדו את חייהם...‬
‫- פנינת האוקיינוס -‬
‫של אפרו-אמריקאים בכל עשור במאה ה-20.‬
‫- בואו ולכתו של ג'ו טרנר -‬
‫מוטיב חוזר בהם היה ‬ ‫ההשפעה המתמשכת של העבדות...‬
‫- ישבנה השחור של מא רייני -‬
‫על הדורות הבאים של אמריקאים שחורים.‬
‫- שיעור הפסנתר -‬
‫- שבע גיטרות -‬
‫- גדרות -‬
‫- שתי רכבות יוצאות -‬
‫לכל עשרת המחזות האלה יש אותו מסר.‬ ‫שאמריקה שייכת לכם.‬
‫- ג'יטני -‬
‫אם אבותיכם הגיעו לכאן בבטן ספינת עבדים...‬
‫- המלך הדלי השני -‬
‫אם באתם לכאן‬ ‫בחיפוש אחר חופש דת, חופש פוליטי,‬
‫מכל סיבה שהיא, אמריקה שייכת לכולנו...‬
‫- רדיו גולף -‬
‫על כל זכויותיה.‬
‫ככה נראית אמריקה.‬
‫ואתם, חבר'ה, אתם העתיד שלי.‬
‫העובדה שצעירים נחשפים למחזות ‬ ‫באמצעות התחרות,‬
‫זה הדבר החשוב ביותר,‬ ‫התחרות חושפת אותם למשהו שהם לא ראו קודם.‬
‫אלו סיפורים טובים...‬
‫-דנזל וושינגטון‬ ‫שחקן -‬
‫אלו מחזות נהדרים,‬
‫וצעירים ומבוגרים כאחד אוהבים אותם ‬ ‫כשהם צופים בהם, והם מוכרים.‬
‫הם מרגישים מוכרים, במיוחד לאפרו-אמריקאים.‬
‫אוגוסט היה המחזאי היחיד שראה אותי,‬ ‫וכשאני אומרת "אותי", אני מתכוונת אליי...‬
‫- ויולה דייוויס‬ ‫שחקנית -‬
‫אבל גם לאנשים כמוני.‬
‫בשבילי, הוא מוזה.‬
‫בשבילו, המשמעות של לחיות הייתה לכתוב‬ ‫והמשמעות של לכתוב הייתה לחיות.‬
‫הוא שם לעצמו כמטרה...‬
‫קונסטנצה רומרו, מעצבת תלבושות, ‬ ‫אלמנתו של אוגוסט וילסון -‬
‫לכתוב מחזה אחד לכל עשור במאה ה-20.‬
‫- 20': "ישבנה השחור של מא רייני"‬ ‫70': ג'יטני -‬
‫הם לא התפרסמו באופן עוקב.‬
‫- 50': גדרות‬ ‫10': בואו ולכתו של ג'ו טרנר -‬
‫הם נוצרו כשהמוזות דיברו אליו.‬
‫- 30': שיעור הפסנתר, 60': שתי רכבות יוצאות‬ ‫40': שבע גיטרות, 80': המלך הדלי השני -‬
‫- 1900: פנינת האוקיינוס, 90': רדיו גולף‬ ‫מחזור המאה -‬
‫אלה מחזות על אנשים שמסתדרים‬ ‫אבל ההיסטוריה מתגנבת לתוכם.‬
‫- ג'ק וירטל,‬ ‫מפיק 6 מחזות מאת אוגוסט וילסון -‬
‫כשקוראים אותם,‬ ‫מרגישים כאילו חיים במהלך המאה.‬
‫- מערכה 1 שיקגו, 1927 ‬ ‫אוגוסט, 1911. אכסניה בפיטסבורג. -‬
‫- זוהי שנת 1957. -‬
‫- תחילת הסתיו, 1977.‬
‫הוא לא התעניין בכתיבה ‬ ‫על אירועים היסטוריים חשובים.‬
‫- דמויות: ממפיס, וולף, ריסה, הולוויי...‬ ‫דודה אסתר טיילר -‬
‫אני לא חושב שהוא ‬ ‫היה מעלה את פרדריק דאגלס לבמה.‬
‫הוא שם על הבמה פועל זבל‬ ‫ששיחק בליגת בשחורים בבייסבול‬
‫ונגן חצוצרה שלעולם לא יזכה לפרסום.‬
‫אלו הדמויות שמרכיבות את רוב העולם.‬
‫אוגוסט שייך לכולם… ‬
‫- סטיבן מקינלי הנדרסון‬ ‫שחקן -‬
‫לכל מי שיש לו אם, אב, אחות ואח,‬ ‫מרגיש שזה נכתב עבורו.‬
‫אם יש לך חבר טוב, זה מדבר אליך.‬ ‫אם הלב שלך נשבר, הוא נשבר בכל שפה.‬
‫- תחרות המונולוגים מאת אוגוסט וילסון‬ ‫אלפי תלמידים מ-12 ערים מבצעים מונולוג -‬
‫- מתוך אחד מעשרת המחזות של מחזור המאה -‬
‫- הפרס הוא הזדמנות להופיע בברודוויי -‬
‫- שישה חודשים קודם לכן -‬
‫- שיקגו -‬
‫- השלב הראשון של התחרות -‬
‫- יותר מ-400 תלמידים משתתפים. -‬
‫- ה-20 הראשונים ימשיכו לגמר בשיקגו. -‬
‫תנצלו את הזמן ‬ ‫כדי לעשות חזרה על המונולוגים שלכם.‬
‫איזה בחור יוצא לשם, תופס אישה,‬ ‫וחושב שיש לו משהו כי היא מתוקה ורכה למגע.‬
‫הגברים האלה עושים את כל התינוקות האלה‬ ‫ובורחים ומשאירים אותך לטפל בהם,‬
‫מדברים על זה שהם רוצים ‬ ‫לראות מה נמצא בצד השני של הגבעה.‬
‫אני רוצה כבוד.‬ ‫הוא לא יודע שהוא מתעסק עם המלך הדלי השני.‬
‫אתם יכולים להוריד את המעילים, לנוח קצת.‬
‫אתם יכולים לעשות כאן רעש כמה שתירצו‬ ‫לפני שתיכנסו לשם.‬
‫בשנה שעברה ישבתי כאן והפסדתי,‬ ‫אז אני אשב שם.‬
‫אני יודע שהגיעו הרבה ילדים,‬ ‫והם יהיו ממש לחוצים ונרגשים להופיע בפניכם.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שבע, שמונה.‬
‫נתגלגל שוב קדימה ושוב לאחור.‬
‫עור אדום, עור צהוב, עור לבנדר.‬
‫לא!‬
‫לא אחכה לוויני ולוויני ויליאמס‬ ‫בוויליאמסבורג ובוויליאמסטאון.‬
‫אני לא אחכה לוויני...‬
‫ואז הבנתי ‬ ‫שככל שאת מנסה להיאחז בגברים האלה...‬
‫קל יותר לאיזו בחורה לבוא ולקחת אותם ממך.‬
‫ופתאום, היא גדלה. מדברת על זה שהיא אישה.‬
‫רק מפני שאת יכולה לשכב‬ ‫ולפתוח את הרגליים לגבר‬
‫זה לא הופך אותך לאישה, אמרתי לה את זה.‬
‫אתם חושבים שאביא לכם‬ ‫ושאכשכש בזנב בשבילכם.‬
‫האדם השחור הוא לא כלב.‬
‫אם אתם מחמירים בשיפוט...‬
‫- דריק סנדרס‬ ‫מייסד התחרות בשיקגו -‬
‫תמשיכו להחמיר.‬
‫אם אתם קפדנים עם המתמודדים, תישארו קפדנים.‬
‫אתם יודעים מה עליכם לעשות, ואיך לעשות זאת.‬
‫תסדר אותם בשורה, ו...‬
‫בשורה? בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫בואו איתי.‬
‫אנחנו מתחילים, חבר'ה.‬
‫היי. שמי פרידום מרטין,‬
‫ואני אבצע את ביינום ווקר‬ ‫מ"בואו ולכתו של ג'ו טרנר".‬
‫- פרידום -‬
‫אתה לא יכול להסתכל על זה ככה.‬
‫אתה חייב לראות את התמונה השלמה.‬
‫אני תולה הרבה דברים, כל מיני חפצים,‬ ‫דברים שקשורים לתיאטרון, תוכניות תיאטרון.‬
‫- אופטימיות מהפכנית ללא חת -‬
‫עברתי מאוקלהומה כדי ללמוד ‬ ‫בתיכון לאמנויות של שיקגו.‬
‫כי לא היו הרבה הזדמנויות להיות שחקן ‬ ‫בברוקן ארו, אוקלהומה.‬
‫עשינו הפקה של מקבת, וגילמתי את בנקו.‬
‫בנקו חוזר שותת דם ‬ ‫וזאת הייתה החולצה שלבשתי.‬
‫הייתי ילד שחור ‬ ‫בגובה מטר ושמונים באוקלהומה.‬
‫שיחקתי כדורסל, זה מה שציפו ממני לעשות שם.‬
‫זה הדבר הראשון שאנשים ראו כשהם ראו אותי.‬ ‫כלומר, זה פרידום. הוא הילד השחור בכיתה.‬
‫בדרך כלל תיארו אותי בכינוי, "אוראו",‬
‫כלומר, אדם לבן בגוף של אדם שחור. ‬ ‫דברים כאלה.‬
‫התחלתי להתעניין בתיאטרון ‬ ‫כשהייתי בערך בכיתה ז'.‬
‫זה צילום הפנים הראשון שלי כשחקן.‬
‫זה היה למופע הראשון שנבחנתי אליו,‬ ‫"הלילה ה-12".‬
‫היה לי תפקיד קטנטן של שתי שורות.‬
‫הייתה לי חרב ואמרתי,‬ ‫"אתה עצור בשם הרוזן אורסינו".‬
‫אז התוודעתי לראשונה לשייקספיר‬ ‫והבנתי שאני אוהב את זה.‬
‫לפני כן חשבתי שמשחק הוא רק מול מצלמה, ‬ ‫דנזל וושינגטון, ויל סמית'.‬
‫לא ידעתי שהתיאטרון עצמו‬ ‫הוא משהו שאפשר לעשות בו קריירה.‬
‫אני אוהב את אותלו.‬
‫מחזה שייקספירי עם גיבור שחור,‬ ‫ולא רק זאת, אלא גם גיבור שחור בעל עומק.‬
‫תמיד הסתכלו עליי במבט מוזר.‬
‫המאמן שלי תמיד שאל אותי מה לא בסדר איתי,‬ ‫למה אני עוזב את האימון כדי ללכת לחזרה?‬
‫לא ידעתי למה הייתי כל כך... אומלל.‬
‫היו לי אימא שלי ואבא שלי ואחי,‬
‫היו לי ציונים טובים והייתי בקבוצת הכדורסל.‬
‫הייתי בחמישייה הפותחת בקבוצת הכדורסל.‬
‫אבל לא יכולתי לבטא... אין מצב‬ ‫שהייתי יכול לעשות את זה בחדר שלי.‬
‫אתה יודע למה אני מתכוון? ‬ ‫כאילו, זה... לא היה יכול להיות שם.‬
‫זו ברכה כשאתה לומד ‬ ‫להסתכל על אישה ולראות ואולי ‬
‫ורואה כמה קווצות של שיערה,‬
‫או את האופן שלחייה מתעקלות,‬
‫לראות זאת, כל מה שאפשר לקבל מהחיים.‬
‫זאת ברכה, כשאפשר ללמוד להסתכל על אישה ככה.‬
‫הבחור האחרון הזה?‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת... "איך הוא ידע לעשות זאת?"‬
‫זה מה שאני רוצה לעשות.‬
‫אני יודעת שזה קיצוני, זה מקום חדש לגמרי,‬ ‫מדינה חדשה לגמרי, עיר חדשה.‬
‫תיכון חדש.‬
‫אבל זה מה שלדעתי אני חייב לעשות.‬
‫שתלתי את עצמי בתוכך, חיכיתי לפרוח.‬
‫אתה מנסה לומר לי.‬
‫זוזי הצידה!‬
‫שמי ניה סארפו, ואני אבצע את מולי קנינגהם‬ ‫מ"בואו ולכתו של ג'ו טרנר".‬
‫- ניה -‬
‫אני לא סומכת על אף אחד מהגברים האלה.‬
‫זאת פרת משה רבנו הקטנה שלי.‬
‫אלה בובות הפרווה שלי.‬
‫לחלוק חדר עם אימא שלי זה מגניב,‬ ‫אבל אני רוצה מקום משלי.‬
‫בוודאי הייתי מעצבת את כל החדר בוורוד.‬
‫למדתי בבית ספר יסודי בשכונה ‬ ‫שתושביה היו בעיקר לבנים.‬
‫והילדים נהגו לבוא ולגעת לי בשיער‬
‫וההורים בהו בי כאילו אני איזה חפץ זר.‬
‫ידעתי שאני בולטת.‬
‫אבל הרגשתי שכל דבר שעשיתי ‬
‫נשפט באופן אכזרי כל כך, ופחדתי מאוד מזה.‬
‫זה הארון שלי, ‬ ‫ובתוך הארון שלי יש לי את לוח החלומות.‬
‫ורשומים עליו כל התקוות והיעדים שלי.‬
‫אבל לא תוכלו לראות אותו. כי זה סודי.‬
‫נעשיתי ביישנית מאוד, ‬ ‫עד לשלב שהיו ימים בבית הספר‬
‫שבהם לא הוצאתי מילה עד שחזרתי הביתה.‬
‫תיאטרון תמיד היה משהו ‬ ‫שידעתי שאני רוצה לנסות.‬
‫בכיתה ז' השתתפתי ב"ספר הג'ונגל".‬ ‫הייתי שירחאן.‬
‫בבקשה אל תבקשו לראות את הווידאו.‬
‫נכנסתי לחזרה, והתאהבתי בזה מיד.‬
‫זה כאן למטה?‬ ‫-החבאתי את זה? אני לא חושבת שהחבאתי.‬
‫זה כאן למטה?‬ ‫-היא מצאה את זה.‬
‫תיאטרון יכול באמת לשנות, ‬ ‫ואני מתכוונת, באמת.‬
‫אמרתי, היא פראית, נכון?‬
‫כן.‬
‫אז למה אני אל הג'ונגל?‬
‫למה האיש בא אליהם מקירות הג'ונגל?‬
‫הרגשתי שמקשיבים לי, הרגשתי יפהפייה,‬
‫הרגשתי שאנשים רואים אותי בפעם הראשונה.‬
‫הפכתי לאדם חברותי ושונה לגמרי.‬
‫לא פחדתי לעשות כלום.‬
‫אנשים אמרו, "ניה, לא ידענו שיש לך את זה".‬
‫ואני אמרתי, "כן, גם אני לא ידעתי".‬
‫וזאת הסיבה שאני לא סומכת על אף אחד ‬ ‫מלבד על האל הטוב,‬
‫ואני לא אוהבת אף אחד חוץ מאימא שלי.‬
‫תודה.‬
‫באתי הביתה יום אחד וחשבתי, ‬ ‫זה מה שאני רוצה לעשות.‬
‫למשך שארית חיי. ‬ ‫זה המקום שבו אני רוצה להיות.‬
‫אני רוצה להיות על הבמה, אני רוצה לשחק.‬
‫זה שומר המסך שלי.‬
‫- ג'וליארד -‬
‫כמו תזכורת מתמדת‬ ‫למקום שבו אני רוצה להיות.‬
‫ולא משנה מה, אני אנסה לעשות זאת.‬
‫אז נחיה ונראה.‬
‫עשית את זה?‬ ‫-אני נהנית.‬
‫גם אני נהניתי.‬ ‫-נהנית? המונולוג שלך היה מצוין.‬
‫זה קשה כי האורות ממש מולך.‬
‫המילים שלך, הן עוזבות.‬ ‫אתה יודע מה אתה מנסה לומר, אבל הן עוזבות.‬
‫הפסקתי, ואז התחלתי שוב.‬
‫אל תבכי. אל תראי את הצד החלש שלך.‬ ‫את חזקה מבפנים.‬
‫קודי?‬
‫שלום. שמי קודי מרידית'‬ ‫ואני אבצע את המלך הדלי השני.‬
‫הכושי הזה חתך אותי.‬
‫הוא הכה אותי עם סכין גילוח ואני קפאתי.‬
‫אל תפספסו את קודי. הנה.‬ ‫אל תפספסו את הסולו של קודי.‬
‫אלוהים.‬
‫זה מה שקורה כשמשעמם לך על בסיס יומי.‬
‫נולדתי בשיכון.‬
‫שמענו יריות בכל לילה.‬
‫הוא קיבל את הכינוי, "הדוחים".‬
‫ואף אחד לא רוצה לגור במקום שנקרא "הדוחים".‬
‫כאן אני מחזיק את המדליות שלי.‬ ‫אתם לא יכולים להגיד כלום על זה.‬
‫קיבלתי מדליות. הוכחה להצלחה.‬
‫מכתב קבלה מאיגוד הכבוד הלאומי.‬
‫מה זה? מכתב קבלה מ"מטרה אחת".‬
‫רק עשיריות. אל תדאג בקשר לזה.‬
‫תעודות, הכול.‬
‫אבא שלי לא היה שם,‬
‫ואף אחד מהאבות של אחיי ואחיותיי לא היו שם.‬
‫אני בקטגוריה שבה אנשים מצפים ממני...‬
‫להיות נער אלים שלא רוצה לעבוד קשה‬
‫או שעובד כדי להרוויח כסף באופן לא חוקי, ‬ ‫ודברים כאלה.‬
‫אני רוצה להבין...‬
‫למה נקטתי גישה אחרת.‬
‫הספר הזה עלה לי 25 דולר.‬
‫עשיתי את כל מבחני ההכנה בסוף הספר.‬
‫כשגדלתי, ראיתי את אחיי הגדולים‬ ‫עושים טעויות מסוימות,‬
‫ואני לא יכול ללכת באותה דרך.‬
‫אז אמרתי לעצמי, "אני חייב ללמוד מזה".‬
‫לא התחמקתי מעונש על רצח. באותה פעם.‬
‫אבל נעשיתי חכם.‬
‫אתם מבינים, הבא יהיה הגנה עצמית.‬
‫הבא לא יעלה לי כלום.‬
‫תודה.‬
‫אין לי את המשאבים לדחוף את עצמי ‬ ‫ולהיות שחקן מהשורה הראשונה.‬
‫בחיים לא עשיתי תרגיל קול. אף פעם.‬
‫עור אדום, עור צהוב. עור צהוב, עור לבנדר.‬
‫ואז זה... עור אדום, עור צהוב.‬
‫עור לבנדר...‬
‫אבל אם מישהו הוא יותר טוב ממך‬ ‫או למישהו יש יתרון ברור עליך,‬
‫עליך לדאוג לכך ‬ ‫שתכניס את עצמך לאותו מגרש כמוהו.‬
‫כן. היה משהו מעניין, כי הוא היה… ‬ ‫-הוא היה ממוקד.‬
‫זה היה ממוקד, אבל זה היה...‬
‫מאוד מאופק. אבל באופן אמין.‬
‫הייתה לו איכות אמינה ומעוררת פחד.‬ ‫-כן. מעוררת פחד.‬
‫זה לא הדלי המסורתי,‬ ‫אבל חשבתי, "רגע. זה כמעט מפחיד יותר".‬
‫מה שמתאים גם לשינוי האנרגיה הזה.‬
‫השינוי שהוא עשה בסוף. כן.‬ ‫-בסוף.‬
‫זה הבחור המטורף הזה.‬ ‫-כן.‬
‫זה בטח היה הביצוע הכי טוב שלי. עד עכשיו.‬ ‫-זה טוב.‬
‫הוא מחובר לדמות הזאת באופן ‬
‫שחווים אותו אם גרים בשכונה מסוימת בשיקגו.‬
‫אז זאת העשירייה הראשונה שלנו.‬
‫מלמעלה, החל מכאן, הכי גבוה כאן.‬
‫הציטוט שם, "אופטימיות מהפכנית ללא חת",‬
‫הוא מנאום חלוקת תארים ‬ ‫בבית הספר ג'וליארד.‬
‫שחקן בשם סטיבן מקינלי הנדרסון‬ ‫נשא את הנאום המדהים הזה.‬
‫אני זוכר שצפיתי בו ביוטיוב והוא הדהד בי.‬
‫הוא אמר שכדי שאנחנו, אמנים צעירים,‬ ‫נוכל לשנות את העולם,‬
‫עלינו להיות חדורים בתחושה האלמותית‬ ‫של אופטימיות מהפכנית ללא חת.‬
‫בדרך כלל אנחנו לא נוגעים בעשר.‬
‫העשירייה הראשונה, אם הם הגיעו לשם,‬ ‫החבר'ה האלה בטוחים.‬
‫בשנה שעברה הגעתי לגמר, אבל לא ניצחתי.‬
‫ואמרתי לעצמי,‬ ‫אני בטוח הולכת על הזהב בשנה הבאה.‬
‫לא, אני מרוצה עם אלה.‬ ‫-כן.‬
‫יופי, בסדר. בואו נסגור את עשרת הראשונים‬ ‫כדי שנוכל להתמקד בתחתית.‬
‫איפה הבחור שראינו עכשיו?‬
‫הוא היה חלק מה...‬ ‫-153.‬
‫לא, הוא לא, הוא מתחת ל-162.‬
‫כן, לדעתי, זה קצת מוטעה.‬
‫אני מרגיש שאני בעמדת נחיתות כאן.‬ ‫אבל אני אעבוד. אני תמיד אעבוד.‬
‫ולא אפסיק לעבוד עד שתכיר בכך ‬ ‫שאני ברמה שלך או מעליה.‬
‫יש לו מורה? או שהוא הגיע לבד?‬
‫לא, הוא השתתף בשישה שבועות של שיעורים.‬
‫כלומר, שישה שיעורים.‬
‫הוא הפגין כזאת יכולת טובה בלי הכשרה.‬ ‫-נכון.‬
‫לימדו אותו איך לבצע מונולוג‬ ‫במשך שישה שבועות.‬
‫זה שישה ימים.‬
‫לדעתי, לבחור הזה יש פוטנציאל.‬
‫- לוס אנג'לס -‬
‫כשהגעתי לראשונה לבית הספר הזה,‬ ‫וראיתי את כל השדה הזה...‬
‫- ג'רארדו -‬
‫זה היה כאילו, "וואו!"‬
‫גדלתי בדרום מרכז לוס אנג'לס.‬
‫בשכונה כמו שגדלתי בה,‬ ‫אנשים בדרך כלל לא מדברים על מחזות‬
‫ואנשים לא מקבלים הזדמנות לצפות בהצגות.‬
‫אבל הייתי צעיר מאוד וידעתי‬ ‫שלהופיע על הבמה זה משהו שנועדתי לו.‬
‫תמיד נהגנו ללכת לסוכנויות ליהוק‬ ‫ששמענו עליהן ברדיו‬
‫ודברים כאלה, ורבות מהן היו הונאות.‬
‫כי הם רצו... ברבות מהן רצו שנשלם כסף.‬ ‫וזה משהו שלא היה לנו.‬
‫כשגדלתי, ראיתי רק סרטים וטלוויזיה‬ ‫ורציתי להיות שחקן טלוויזיה.‬
‫אני חושב שזה היה רק ‬ ‫בגלל הנורמות שגדלתי איתן.‬
‫ותיאטרון נחשב למשהו שנועד לילדים.‬
‫לא אהבתי תיאטרון.‬
‫בכיתה ח' לא ציפיתי שכעבור שנה, ‬ ‫ארצה להשתתף בהצגה.‬
‫לא התאמנתי עם המוזיקה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אז תנסה ללכת איתה.‬ ‫-ו… בסדר.‬
‫הצליל הכי יפה ששמעתי‬
‫מריה... מריה‬ ‫-מריה‬
‫מריה, מריה, מריה ‬
‫כשהתחלתי להופיע כאן בבית הספר, ‬ ‫זה ממש פקח את עיניי.‬
‫הבנתי שזה יותר כמו להיות מספר סיפורים.‬
‫מריה!‬
‫תגיד זאת בקול והמוזיקה מתנגנת‬
‫תגיד זאת ברכות וזה כמעט כמו להתפלל‬
‫לא למדתי הרבה על אוגוסט וילסון.‬
‫אבל יש לי חברים שהשתתפו בתחרות.‬
‫וזה היה מדהים!‬
‫אז אמרתי שאני חייב לעשות את זה בשנה הבאה.‬ ‫הייתי חייב.‬
‫אני עובד על אוגוסט וילסון,‬ ‫אף שאני לא אפרו-אמריקני‬
‫או שאני מנסה להיות, או משהו כזה,‬
‫הרגשתי כאילו הוא כותב לכל האנשים שהם לא...‬
‫כנראה, אינם נראים בקביעות.‬
‫כלומר, אני מקסיקני. היספני.‬
‫אני לומד בבית ספר לאמנות,‬
‫בחרתי לעסוק בתיאטרון על אף שאמרו לי‬ ‫שרק כשבעה אחוזים מצליחים בזה.‬
‫אני עדיין אשתדל להיות מה שאני רוצה להיות.‬
‫בחיים מקבלים הזדמנות מעטה מאוד‬ ‫לבטא את עצמך.‬
‫החיים הם יותר עניין של מסכות.‬
‫נוהגים להדביק עלינו הרבה תוויות.‬
‫ואיפשהו שם נמצא מי שאנחנו באמת.‬
‫ואם מישהו לא נותן לנו רשות לבטא זאת,‬
‫אם מישהו אף פעם לא נתן לנו רשות,‬ ‫אנחנו קורסים פנימה.‬
‫אני מעיירה קטנה ששמה ‬ ‫צ'ריוויל, קרוליינה הצפונית.‬
‫יש שם יותר פרות מבני אדם. ‬
‫- ארון -‬
‫היא ממש קטנה.‬
‫אין כמו ריח תחבורה ציבורית טוב.‬
‫אבי הביולוגי גר כאן באטלנטה.‬
‫הוא אמר, ‬ ‫"ארון, יש כאן הרבה יותר הזדמנויות.‬
‫אתה צריך לבוא לכאן ולדחוף את עצמך."‬
‫באתי לכאן והצטרפתי למשהו ‬ ‫שנקרא "טוסטמסטרס". זה מדבר, אתה יודע.‬
‫אבא שלי מנסה לטפח אותי‬ ‫כדי שאהיה פוליטיקאי.‬
‫אני מתכונן לזה. אתה יודע?‬
‫ואז הוא אמר, "בבית הספר שאתה לומד בו, ‬ ‫יש תוכנית משחק. אני חושב שזה יועיל לך."‬
‫אמרתי, "אני לא יודע. יש לי...‬ ‫אני אוהב ספורט".‬
‫בקיצור הדרך שלי לעקוף את כל זה,‬ ‫אני זורק את התיק שלי דרך כאן.‬
‫אני מחליק פנימה.‬
‫וחוצה את מסילת הרכבת.‬
‫אז אמרתי, "בסדר, אני אנסה".‬
‫הגעתי לכיתה והם עשו יוגה. וחשבתי, "מה זה?"‬
‫והמורה התחילה להסביר לי, ‬ ‫"אתה חייב להיות חופשי,‬
‫להעמיד פנים, להיות כל מי שתרצה."‬
‫ואני אמרתי, "באמת?"‬
‫לשבת בשקט חגיגי‬ ‫על המזח האפל והעמום‬
‫בכלא קטלני עם מנעול לכל החיים.‬
‫מאז, נדבקתי בחיידק, כמו שאומרים.‬
‫"כי זיכרון אהבתך הוא כה רב ערך‬
‫ולכן לא אחליף את חיי עם אף מלך."‬
‫ואז שמעתי על תחרות אוגוסט וילסון.‬ ‫ואמרתי, "מגניב, אני עושה את זה. קדימה".‬
‫מצאתי מונולוג שחשבתי ‬ ‫שנשמע כמו האנשים בעיירה שממנה אני בא.‬
‫אמרתי, "כן, זה אני".‬ ‫וכשביצעתי את זה מול המשפחה שלי,‬
‫והם אמרו, "אנחנו שונאים את זה".‬ ‫אמרתי, "מה?" ושאלתי, "למה?"‬
‫והתשובה הייתה, "כי אתה משחק".‬
‫זה ממש טלטל אותי.‬
‫וחשבתי, "בסדר. ‬ ‫אני צריך לשנות את זה? מה עליי לעשות?"‬
‫הלכתי למורה שלי, ושאלתי,‬ ‫"באיזה מסלול אני צריך ללכת עכשיו?"‬
‫והיא ענתה, "על מה אתה מדבר? זה נהדר".‬
‫ועניתי, "טוב".‬
‫ההורים שלי, הם הולכים…‬ ‫הם לא מכוונים אותי לכיוון הנכון.‬
‫אז אני צריך ללכת עם מה שנכון בשבילי.‬
‫זה חזק.‬
‫אני אוהב את המלאכה הזאת.‬ ‫אני אוהב לעשות את זה.‬
‫הם לא אהבו את זה, מבין?‬
‫לוריין הנסברי אמרה, "עליך להיות ‬ ‫יהיר מספיק כדי לחשוב על עצמך כאמן".‬
‫בכנות, כי באמת צריך משהו כדי לחשוב ‬ ‫שאתה יכול לעשות משהו יצירתי ולהביא לשינוי.‬
‫- יוסטון -‬
‫שמש יוסטון החזקה.‬
‫אימא שלי היא המודל לחיקוי הראשון שלי.‬
‫כי כל מה שאני זה בזכותה ושלה.‬
‫- קאלי -‬
‫בוקר טוב. תודה רבה.‬
‫היא אם יחידנית.‬
‫וכשהייתי צעירה יותר,‬
‫אחותי ואני ואחי הגדול, ‬ ‫כולנו למדנו בבית ספר פרטי.‬
‫אלה היו חיים נהדרים,‬ ‫היא עבדה באמריקה התאגידית.‬
‫ואז התגלה אצלה גידול ממאיר.‬
‫והיא עזבה את אמריקה התאגידית‬ ‫כי הרופא אמר שהגידול התפתח כתוצאה ממתח.‬
‫אבינו שבשמיים, אנו מודים לך.‬
‫אנחנו מודים לך כי אפשרת לנו ל… ‬
‫ואז הכה בנו המשבר הכלכלי של 2008.‬
‫והיא העבירה את שלושתנו לדירה קטנה מאוד.‬
‫אפילו כסף לכביסה,‬
‫נאלצנו לקושש מטבעות לשם כך.‬
‫והיא מעולם לא הייתה ריקה.‬
‫תמיד מלאת אהבה.‬
‫אתם עוברים משהו...‬
‫אמרתי, "אימא, אני רוצה שיעורי ריקוד",‬
‫היא לא יכלה לשלם עליהם.‬ ‫אבל היא לקחה אותי לכנסייה.‬
‫והשתתפתי בריקודי הלל.‬ ‫שם למדתי לעשות פירואט.‬
‫היא תמיד דואגת שזה יקרה.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-סופר אימא.‬
‫למדתי בתיכון לאמנויות הבמה ולאמנות חזותית.‬
‫וכך, בכיתה ט', התחלתי לאהוב תיאטרון‬ ‫ונהניתי להשתתף בהצגות ובמחזות זמר.‬
‫התיאטרון פשוט הפתיע אותי.‬
‫יום אחד נודע לנו על התחרות,‬
‫ונתקלתי במחזה "שיעור הפסנתר"‬ ‫והתאהבתי בברניס.‬
‫ידיי מלאות עבודה עם מרית'ה.‬
‫יש לי מספיק אנשים לאהוב ולטפל בהם.‬
‫היא עמוד השדרה של המשפחה הזאת,‬ ‫ובכך היא מזכירה לי את אימא שלי.‬
‫אלה תכונות שרציתי, להיות אישה חזקה מאוד,‬
‫לגדול להיות אישה ‬ ‫שמכירה את עצמה כגברת צעירה.‬
‫וזה היה כל כך מדרבן, אני מניחה.‬
‫העניין הוא שאתה שייך לעולם.‬
‫זה מה שהם מקבלים‬ ‫מהמחזות של אוגוסט וילסון.‬
‫אתה מתאים, אתה שייך,‬
‫יש לך תרומה לתת, אתה בסדר.‬
‫אתה יודע? אתה בסדר.‬
‫- שיקגו-‬
‫- סאות'סייד‬ ‫תיכון פרספקטיבס -‬
‫- ג'ון מרפי‬ ‫מורה לאנגלית -‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב, קודי.‬
‫יש לך מושג למה צוות הצילום נמצא כאן?‬
‫לא.‬ ‫-בוא.‬
‫בוקר טוב.‬
‫בוא הנה.‬
‫"ברכותינו. אנחנו שמחים מאוד להודיע לך‬
‫שעלית לגמר תחרות המונולוגים‬ ‫מאת אוגוסט וילסון בשיקגו."‬
‫"...השנה, הארכת שעה של הכשרה אישית בחינם."‬
‫נשלח להם אימייל היום ונקבע לך שיעור‬
‫שבו תקבל הכשרה אישית עם...‬
‫כדי שתוכל להתאמן כמו שצריך ‬ ‫על המונולוג שלך לפני הגמר.‬
‫טוב.‬ ‫-אני פשוט מוכן.‬
‫יופי. אני חושב שזו התגובה הכי‬ ‫טובה שהיינו יכולים לקוות לה, נכון?‬
‫אתה מוכן. מוכן לצאת לדרך.‬
‫זה מטורף. זה מטורף.‬
‫היי. זה היה טוב. עליתי לגמר בשיקגו.‬
‫מזל טוב.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אתה חושב שמצלמים אותי כי הפסדתי?‬
‫מסביב לבית הספר שלנו ולאזור הזה,‬
‫99 אחוז מהאוכלוסייה הם שחורים‬ ‫ו-96 אחוז מתחת לקו העוני.‬
‫היי, מיס מסקרה.‬
‫היי, מר קודי. מה שלומך היום?‬ ‫-אני בסדר. יש לי צלם.‬
‫אין לנו הרבה מסלולי לימוד,‬ ‫אין לנו מגמות תיאטרון, מוזיקה או אמנות.‬
‫הוא אחד משני ילדים בלבד ‬ ‫שלא לומד באקדמיה לאמנויות שעלה לגמר.‬
‫אין לנו אפילו תוכנית תיאטרון, ‬ ‫זה שיעור אנגלית.‬
‫התחלנו לעסוק במונולוג של קודי כי חשבנו‬
‫שהוא שיקוף מצוין למה שהיו שנות ה-80‬
‫ומה שכלכלת רייגן ומגיפת הקראק ‬ ‫עשו לערים הפנימיות.‬
‫מה שאני מנסה לעשות זה ‬ ‫ליצור את העולם של אמריקה השחורה,‬
‫וליצור סביבה ולהראות אותה,‬
‫שהיא מסוגלת להציע משאבים‬
‫ולכן כשאדם עוזב את בית אביו,‬ ‫הוא אינו יוצא לעולם לבד.‬
‫- המלך הדלי השני -‬
‫הוא עוטה במלואו גינונים ודפוס התנהגות...‬
‫- ג'יטני -‬
‫שהם ייחודיים ומיוחדים לו כאמריקאי שחור.‬
‫- ישבנה השחור של מא רייני ‬ ‫שבע גיטרות -‬
‫- שיעור הפסנתר -‬
‫הייתה לי תחושה מסוימת...‬
‫- בואו ולכתו של ג'ו טרנר -‬
‫שהמונולוג הזה כבר היה בתוכי.‬
‫במיוחד באופן שבו הוא השתמש במילים,‬ ‫במילים המסוימות שהוא השתמש בהן.‬
‫הזרימה של השפה, הקצב של השפה‬ ‫הרגישו מאוד מוכרים לי.‬
‫הוא נשמע כאילו הבחור בהמשך הרחוב,‬ ‫בחנות הפינתית, שמדבר כל הזמן.‬
‫זה נשמע גם כמו איך שאבי החורג מדבר.‬
‫וחשבתי, "אני חייב לעשות את זה, זה כיף".‬
‫ביינום משך אותי. יש לו את כל התשובות.‬
‫אני אשמח להיכנס לנעליו של מישהו‬ ‫שיש לו את כל התשובות.‬
‫לא יכולתי לכתוב דיאלוג,‬ ‫והסיבה שלא יכולתי לכתוב דיאלוג‬
‫היא כי לא ראיתי את הערך ‬ ‫באופן שבו שחורים דיברו.‬
‫הרגשתי שיש לשנות זאת כדי להפוך זאת לאמנות.‬
‫ושאלתי חבר שהוא מחזאי, ‬ ‫"איך גורמים להם לדבר?"‬
‫והוא אמר, ‬ ‫"לא גורמים להם לדבר, מקשיבים להם".‬
‫חשבתי שהוא מנסה להיות חכם.‬
‫ובהדרגה, אחרי חמש או שש שנים,‬ ‫התחלתי להקשיב,‬
‫והבנתי למה הוא התכוון.‬
‫שאם אתה מקשיב, אתה יכול לשמוע,‬
‫אבל קודם אתה צריך לזהות את הערך ‬ ‫במה שאתה שומע.‬
‫- ... אתה נולד עם שתי פסילות‬ ‫לפני שאתה נכנס למגרש. -‬
‫- יש להשגיח היטב,‬ ‫תמיד להיזהר מהכדור המסובב בפינה הפנימית. -‬
‫- גדרות -‬
‫- טוניה: זה גם החיים שלי. ‬ ‫זה מה שאתה לא מבין. -‬
‫- קינג הדלי השני -‬
‫- קינג: החיים שלך הם החיים שלי.‬ ‫זה מה שאת לא מבינה. -‬
‫- ביינום: עכשיו אני יכול לראות אותך, ‬ ‫מר לומיס, כאדם ששכח את השיר שלו. -‬
‫- בואו ולכתו של ג'ו טרנר - ‬
‫- שכח איך לשיר אותו. -‬
‫- ממפיס: החופש הוא כבד. -‬
‫- שתי רכבות יוצאות -‬
‫- עליך להטות שכם לחופש.‬ ‫הטה לו שכם ותקווה שגבך יעמוד בנטל. -‬
‫אוגוסט וילסון הוא מוזיקת בלוז.‬
‫לכן הדבר היחיד שצריך לעשות ‬ ‫זה לשמוע את השיר.‬
‫שייקספיר הוא יותר כמו...‬
‫ואוגוסט וילסון הוא יותר...‬
‫זה אותו מקצב של דיבור ששומעים בבית.‬
‫הוא מדבר עלינו, הוא מדבר עליי. ‬ ‫חשבתי, "זה נשמע כמו הדודה שלי".‬
‫- מולי: אני לא סומכת על אף אחד‬ ‫מהגברים האלה. לא על ג'ק... -‬
‫מכיוון שהם מזדהים כל כך עם הטקסט,‬ ‫קל מאוד לגלם את הדמויות האלה.‬
‫לפעמים אתה צריך התגלות פיזית‬ ‫של חלום ושל מי שאתה.‬
‫מולי היא טיפוס מוכר מהסוג...‬
‫אתה מכיר את השיר: "היא מאמא ג'אמה רעה"‬
‫השיר הזה? זה בערך שיר הנושא של מולי.‬ ‫מולי היא פשוט רעה...‬
‫אני זוכר שקראתי במחזה ‬ ‫שהוא הולך לקחת תמונות מהחנות.‬
‫- קינג: הן נעלמו‬ ‫מתוך "המלך הדלי השני" -‬
‫והמוכרת אמרה שהוא לא יכול ‬ ‫לקבל את התמונות אף שהייתה לו קבלה.‬
‫הוא מתעצבן בגלל זה,‬ ‫והוא מרגיש שהעולם צריך להיות פשוט,‬
‫שכל מה שאומרים לך צריך להיות נכון.‬
‫ואני מרגיש שאני ממש יכול ‬ ‫להזדהות איתו במובן הזה.‬
‫- המלך הדלי השני ‬ ‫אוגוסט וילסון -‬
‫באיזו תקופה אמרת לעצמך, "אני עכשיו מחזאי?"‬
‫כתבתי מחזה בשם "ג'יטני"‬
‫ששלחתי ל"מרכז התיאטרון יוג'ין אוניל".‬ ‫זה כנס מחזאים לאומי.‬
‫והם שלחו אותו בחזרה.‬
‫- את'נאום -‬
‫על מה היה ג'יטני?‬
‫ג'יטני הוא כמו מונית צוענייה‬ ‫והוא מתרחש בתחנת מוניות צועניות‬
‫בפיטסבורג בשנות ה-70, שבה אנחנו‬ ‫הורסים את הבניין שבו הייתה תחנת המונית.‬
‫אחד המחזות שלך התקבל לאחר מכן. איזה מהם?‬
‫"ישבנה השחור של מא רייני". ‬ ‫וכנס אוניל למחזאים,‬
‫הוא תוכנית קיץ של ניסוי מחזות חדשים?‬
‫כן, זה...‬ ‫-אחד הכנסים הידועים ביותר‬
‫וזה מקום שבו ניתנת לך הזדמנות‬ ‫לגלות מה עובד ומה לא עובד.‬
‫בהחלט. ושם הייתי. ואני חשבתי,‬ ‫"אני בוודאי מחזאי. כי אני כאן איתם".‬
‫- מרכז התיאטרון יוג'ין אוניל‬ ‫כן שיגור לתיאטרון אמריקאי -‬
‫כאן, ב"אוניל", ‬ ‫המחזות שנשלחו אלינו נקראו באופן אנונימי.‬
‫לא ידעת מי הכותב‬ ‫ולכן לא ניתן היה לגבש עליו דעה מראש.‬
‫- פרסטון וייטוויי ‬ ‫מנהל בפועל -‬
‫התבקשת רק לבחור את הסיפור שתפס אותך.‬
‫מחזאות היא מקצוע בודד מאוד במובנים רבים.‬
‫ולהיות בקבוצה עם‬ ‫שמונה, עשרה, 12 מחזאים נוספים,‬
‫שיודעים מה המשמעות של לשאת בנטל הזה,‬
‫לחלוק את הסיפור שלך עם העולם,‬ ‫זה הדבר שלדעתי הוא כל כך בעל ערך.‬
‫אני יודע שאוגוסט ראה ערך במציאת השבט שלו.‬
‫אוגוסט כתב איתנו שישה מחזות.‬
‫אנחנו לא מאפשרים שום ביקורת‬ ‫כי היצירה היא בשלב עוברי מאוד,‬
‫ובכך אנחנו רוצים להגן על הכותב ועל העבודה.‬
‫אבל אנחנו עדיין מזמינים את כל מי ‬ ‫שנמצא בתחום לראות את העבודה.‬
‫המבקר הראשי של הניו יורק טיימס בזמנו,‬ ‫התעלם מהאיסור שלנו על כתיבת ביקורות,‬
‫וכתב מאמר שבח על כישרון חדש כאן ‬ ‫במרכז אוניל, ובכך הציג לעולם את אוגוסט.‬
‫- המקום שבו מעצבים מחזאים ‬ ‫את עתיד התיאטרון -‬
‫- 'באוניל נמצאו כמה מחזאים ‬ ‫שהם נדירים ביחס לנורמה.' -‬
‫- מר וילסון, באמצעות הכוח העצום‬ ‫של הדחף התיאטרלי שלו, עף גבוה יותר. -‬
‫- שבחים ל"מא רייני" -‬
‫- מה שכותבים שחורים חבים למוזיקה -‬
‫והזוכה בפרס הטוני הוא "גדרות".‬
‫- המחזה הטוב ביותר: "גדרות"‬ ‫מחזאי: אוגוסט וילסון -‬
‫זה מוקדש לבתי, סקינה, למשפחה שלי‬ ‫ולכל הטרוי מקסונים.‬
‫לזכותו רשומים כמה פרסים של מעגל המבקרים,‬
‫פרס "דרמה דסק", פרס טוני ושני פרסי פוליצר,‬
‫שמקנים לו מעמד‬ ‫כאחד המחזאים החשובים בארצות הברית.‬
‫- סיבוב חמישי לתיאטרון במשקל כבד -‬
‫הוא הטיטאן של המחזאות האמריקאית.‬
‫- בקתת אוגוסט וילסון -‬
‫אלו מחזות שיוצגו באותו אופן‬ ‫שבו מציגים את שייקספיר מסביב לעולם.‬
‫אתה גר בבית שלי,‬ ‫אתה ישן על המצעים שלי.‬
‫- גדרות -‬
‫אתה שם את האוכל שלי בבטן שלך‬ ‫כי אתה הבן שלי.‬
‫אתה דם מדמי. לא כי אני מחבב אותך.‬
‫אבל זו ברכה כשאתה לומד להסתכל על אישה...‬
‫- בואו ולכתו של ג'ו טרנר -‬
‫ורואה כמה קווצות של שיערה.‬
‫רק מפני שאת יכולה לשכב‬ ‫ולפתוח את הרגליים לגבר...‬
‫- המלך הדלי השני -‬
‫זה לא הופך אותך לאישה. ‬ ‫אמרתי לה את זה. היא תינוקת.‬
‫מה היא יודעת, מי לימד אותה?‬ ‫אני מנסה להבין את זה בעצמי.‬
‫והעובדה שאוגוסט כתב ‬ ‫את הדמויות והסיפורים האלה‬
‫אפשרה לשחקנים להשתתף בהם‬ ‫ולהעצים את הקולות החדשים האלה.‬
‫- 1987, פרסי טוני ‬ ‫למארי אליס ולג'יימס ארל ג'ונס -‬
‫- 1992, פרס טוני ללורנס פישבורן -‬
‫- 2001, פרס טוני לוויולה דייוויס -‬
‫- 2010, פרס טוני לדנזל וושינגטון -‬
‫- ג'יטני -‬
‫ושחקן צעיר ושאפתן‬ ‫מגלה בזכותם שיש לו אפשרות להיות בתיאטרון,‬
‫כדי שהסיפור שלו יזכה להערכה.‬
‫זה היה מדהים. אלוהים.‬
‫קיבלתי הרבה מההצגה הזאת‬ ‫והיא העניקה לי השראה.‬
‫- ארנסט פרי ג'וניור‬ ‫שחקן -‬
‫טוב. אוגוסט עושה את זה. ‬ ‫תקראו כל מה שהוא כתב.‬
‫כן.‬ ‫-אתם יודעים שהוא כתב עשרה מחזות.‬
‫הוא המחזאי הכי תותח שהמדינה הזאת ראתה.‬
‫כן, אף אחד אחר לא עשה את זה.‬ ‫טנסי לא עשה את זה.‬
‫לא היה אף רגע משעמם, אני פשוט...‬
‫לא יכולתי להוריד את העיניים.‬
‫אני שמח שנהנית.‬ ‫-מאוד נהניתי.‬
‫אתה משתתף בתחרות?‬ ‫-כן.‬
‫עליתי לגמר. אני מקווה שאגיע לאליפות.‬
‫איזה מונולוג אתה מבצע?‬ ‫-מ"המלך הדלי השני".‬
‫נחמד.‬ ‫-כן.‬
‫אני אוהב אותו. הייתי רוצה לראות אותו.‬
‫זה מחזה ומונולוג מילוליים מאוד.‬
‫אתה יכול לעשות את זה, פשוט תחיה אותו.‬ ‫משחק זה נהדר, אבל אל תישאב לזה.‬
‫אתה יודע?‬ ‫-זה מוצא חן בעיניי.‬
‫כן, יש לך מונולוג, אתה מתחיל עם הסוף בראש.‬ ‫-למה אתה מתכוון? תוכל להסביר לי את זה?‬
‫כן, אתה יודע מה יקרה בסוף, ‬ ‫אתה יודע לאן אתה מנסה להגיע.‬
‫אז אתה מתחיל בזה.‬
‫הקהל לא יכול, כי אתה מביא אותם לתוכו,‬ ‫אבל אתה מתחיל עם הסוף בראש.‬
‫אז אני שולט בזרימה?‬ ‫-ככה מגיעים לזה.‬
‫זה מושלם. תודה.‬ ‫עכשיו יש לי דרך חדשה להסתכל על זה. תודה.‬
‫זה נשמע לך הגיוני?‬ ‫-כמובן.‬
‫שחקנים חיים את חייהם באופן שונה מאוד‬ ‫כי אנחנו צריכים להיות משקיפים.‬
‫אני תמיד אומרת שאנחנו משקיפים וגנבים, ‬
‫שאנחנו כל הזמן מבחינים בפרטים הקטנים.‬
‫הדרך שבה מישהו מוריד ראשו‬ ‫כשאומרים מילה מסוימת.‬
‫ואתה חושב, "למה הוא עשה זאת?‬ ‫האם זה בגלל משהו שקרה בעברו?‬
‫האם הוא עבר טראומה? האם הוא שונה ממני?"‬
‫היה עליי ללמוד את אימא שלי.‬ ‫ללמוד את הנשים השחורות שראיתי בכל מקום.‬
‫בין אם זה היה באוטובוס, ‬ ‫ברכבת, כשהלכתי ברחוב.‬
‫הוא סתם יושב בתחנת האוטובוס ‬ ‫אבל תראה מה הוא אוכל ואיך הוא אוכל את זה.‬
‫אתה רואה איך הוא מחייך?‬ ‫אתה רואה איך הוא לא מחייך?‬
‫אני יכול להיכנס לסניף של סטארבקס ‬ ‫ואני נדהם מהאנשים השונים שנמצאים שם.‬
‫יש מישהו שמתראיין בצד הזה,‬
‫מישהו מדבר עם אימא שלו,‬ ‫אולי הוא קיבל חדשות רעות.‬
‫יש ברמנית ששונאת את העבודה שלה.‬
‫אני יושב ומקשיב לשיחות ואיך אנשים מתנהלים.‬ ‫אתה יודע? וזה מעורר בי מחשבות.‬
‫אתה מבחין בקיצוניויות של האנושות.‬
‫וזה מצחיק כי אוגוסט וילסון ‬ ‫עשה בדיוק אותו הדבר.‬
‫הוא נהג ללכת לבתי קפה ורשם רשימות,‬ ‫וכתב מה שאנשים מסביבו אמרו.‬
‫שאלתי אותו על התהליך שלו‬
‫והוא סיפר שהוא סוגר את הדלתות‬ ‫ומוריד את התריסים.‬
‫ושהדמויות נהגו להיכנס לחדר ‬ ‫ולומר לו מה לכתוב.‬
‫התחלתי לעבוד על מחזה שנות ה-80 שלי‬ ‫ואני מנסה לעסוק באמריקה השחורה,‬
‫הילדים האלה ב-1984 עם הרובים האלה.‬
‫התחלתי לכתוב על דמות עם צלקת על הפנים.‬
‫ואני בדרך כלל מתחיל בשורה של דיאלוג‬
‫והשורה שהתחלתי איתה, הוא ישב בכלא‬ ‫והוא אמר לי, "מאיפה קיבלת את הצלקת?"‬
‫לא "איך קיבלת את הצלקת?"‬ ‫אלא, "מאיפה קיבלת את הצלקת?"‬
‫כאילו שאפשר ללכת ברחוב ולקנות צלקת?‬ ‫או, "מאיפה השגת את הצלקת הזאת?"‬
‫אולי הוא חשב שהיא שלו ורצה לקבל צלקת‬
‫אז צחקתי וירקתי את סכין הגילוח שלי ליד ‬ ‫והכיתי אותו בפנים איתה.‬
‫ואמרתי, "עכשיו גם לך יש".‬
‫הכושי הזה חתך אותי.‬
‫הוא הכה אותי עם סכין גילוח ואני קפאתי.‬
‫כאילו מישהו הדליק אור בוהק‬ ‫והכול עמד מלכת, וראיתי אותו מחייך.‬
‫יש לי רעיון. אני רוצה ‬ ‫שתגיד לי את המונולוג יפה ובקול רם...‬
‫- דרק סנדרס -‬
‫מהמקום שבו אתה עומד.‬
‫פרנל אילץ אותי להרוג אותו.‬
‫פרנל קרא לי שימפנזה.‬
‫אמרתי, "קוראים לי קינג".‬
‫טוב...‬
‫אז, לאן זה לוקח אותך?‬
‫הכושי הזה חתך אותי.‬ ‫-הכושי הזה חתך אותי.‬
‫אז, בום, זה קורה.‬
‫ואז, איך אתה חושב שזה הולך בראש שלו, לאט?‬
‫צעד אחר צעד, או שזה... זה הולך מהר?‬
‫מה קורה עם הקצב?‬
‫הוא מזנק.‬
‫כן.‬ ‫-בקפיצה גדולה.‬
‫כן, ואז הוא... ועכשיו, מה?‬ ‫עכשיו הוא עלה על משהו, נכון?‬
‫יופי. בוא נחזור על זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫מיד אחרי שהמילים יצאו מהפה שלי,‬ ‫הרגשתי משהו חם על הפנים שלי.‬
‫טוב.‬ ‫-הבזק חם.‬
‫ואז משהו רטוב וחמים.‬
‫טוב.‬ ‫-הכושי הזה חתך אותי.‬
‫טוב.‬ ‫הוא הכה אותי עם סכין גילוח ואני קפאתי.‬
‫כן.‬ ‫-אמרתי, "זה בסדר.‬
‫זה בסדר, המלך עדיין כאן."‬
‫בוא נכריז על זה. כן, לכל העולם.‬
‫לכל העולם!‬ ‫-אמרתי, "זה בסדר. המלך עדיין כאן."‬
‫מה אמרת?‬ ‫-המלך עדיין כאן.‬
‫אני מקווה שאני אהיה זה שייסע לניו יורק,‬ ‫כי אף פעם לא טסתי במטוס.‬
‫אני מקווה שזו תהיה ההזדמנות הראשונה שלי‬ ‫לעלות על מטוס.‬
‫אני רוצה לנצח בתחרות הזאת.‬
‫אני רוצה להראות לכולם ‬ ‫שיש לי מה שצריך כדי לנצח.‬
‫- צ'יארטס -‬
‫אף שהייתי נחוש שאני רוצה לעשות זאת‬ ‫ושאני רוצה להיות כאן,‬
‫זאת הייתה בכל זאת החלטה ממש קשה לביצוע.‬
‫כי ידעתי ש... אבא שלי ואחי,‬
‫הם לא יהיו בסביבה ‬ ‫בארבע השנים הבאות של חיי.‬
‫החוצה ככה.‬
‫בסדר, פנים למטה. מוכן?‬
‫בגלל זה יש בי תחושת דחיפות.‬
‫לא משנה מה יקרה, זה צריך לקרות במהירות.‬
‫חייבת להיות הצדקה כלשהי לכך שעזבתי.‬
‫לא באתי הנה סתם.‬
‫אני ממש, ממש רוצה לנצח.‬
‫אני רוצה להיות בברודוויי, ‬ ‫אני רוצה לעשות כל כך הרבה.‬
‫כשמדובר בכל דבר, ‬ ‫אם אני קובעת אותו כמטרה, אני הולכת על זה.‬
‫אני רוצה עוד.‬
‫המשפחה הביולוגית שלי לא תמכה‬ ‫בחלום שלי להיות שחקן.‬
‫הם לא חושבים שבידור זאת דרך להצליח.‬
‫לכן נאלצתי לעזוב את בית הוריי הביולוגיים.‬ ‫הם הוציאו אותי מהבית.‬
‫אשתו היא זו שדוחפת אותו לקיצוניות הזאת.‬
‫לפעמים אני מרגיש שאני חייב לעשות זאת ‬ ‫כי הם אמרו שאני לא יכול.‬
‫אבל אני גם אומר שהשאיפה שלי ‬ ‫באה מהעובדה שאני רוצה לעשות זאת.‬
‫כי אני אוהב את זה.‬
‫איך אתה מרגיש?‬ ‫-טוב.‬
‫איפה הראש שלך?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אתה מפחד ממשהו או שאתה מרגיש בסדר יחסית?‬
‫הכול. אני מפחד מהכול.‬
‫כשאתה על הבמה, זה כל כך מסעיר.‬
‫אני מחזיק אצבעות,‬ ‫כל המשפחה שלי מחזיקה לי אצבעות.‬
‫להמשיך.‬
‫אני רוצה לשחק. כדי להשפיע על אנשים, ‬ ‫כדי להעניק השראה לאחרים.‬
‫ונקודות המבט שאני יכולה להשתמש בהן‬ ‫מעשירות אותי כאדם וכאמן.‬
‫מאחר שגדלתי בעוני מרוד,‬
‫מאחר שגדלתי בסביבה‬ ‫שבה היינו המשפחה השחורה היחידה‬
‫שהתגוררה בסנטרל פולס ולהרגיש בלתי נראית,‬
‫מאחר שהתבגרתי עם חוסר תפקוד,‬ ‫המשחק זרק לי חבל הצלה.‬
‫הוא כאילו הציל אותי.‬
‫הוא הציל אותי.‬
‫- הגמר האזורי -‬
‫- בכל עיר, 20 התלמידים המובילים מתמודדים ‬ ‫על שני מקומות בגמר הארצי בברודוויי. -‬
‫- שיקגו -‬
‫היי.‬
‫זה די מוזר להיות לבד.‬
‫אבל אייצג את בית הספר שלי בכבוד.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫זה די גדול.‬
‫- פורטלנד -‬
‫תזכרו, לכם יש משהו שאתם נותנים להם.‬
‫זה משהו שיש לחגוג אותו.‬
‫יום אחר יום...‬ ‫-יום אחר יום...‬
‫אנחנו משתפרים...‬ ‫-אנחנו משתפרים...‬
‫- אטלנטה -‬
‫עד שנהיה בלתי מנוצחים.‬
‫נהיה בלתי מנוצחים.‬ ‫-נהיה בלתי מנוצחים.‬
‫אמן.‬ ‫-אמן.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫אוגוסט וילסון!‬
‫אלוהים, אני מתפללת שתרחיק כל חרדה…‬
‫- פיטסבורג -‬
‫ושתרשה לנו לבלות וליהנות היום.‬
‫אמן.‬ ‫-אמן.‬
‫השארתי אותך עם אימא שלך כדי להגן עליך.‬
‫ניו יורק היא ייחודית.‬ ‫-ניו יורק היא ייחודית.‬
‫- ניו הייבן -‬
‫אתה יודע שאתה צריך ניו יורק ייחודית.‬ ‫-אתה יודע שאתה צריך ניו יורק ייחודית.‬
‫- ניו יורק -‬
‫- לוס אנג'לס -‬
‫- תחרות המונולוגים מאת אוגוסט וילסון -‬
‫בואו נעשה את זה, ההצגה מתחילה.‬
‫ברוכים הבאים לתחרות המונולוגים‬ ‫של אוגוסט וילסון לשנת 2018.‬
‫אנחנו כאן היום כדי לחגוג‬ ‫את אוגוסט וילסון ואת עבודתו.‬
‫התלמידים האלה מפרשים‬ ‫את התפקידים מהמחזות האלה‬
‫באופן שמשקף את הגישה האישית שלהם לדמויות.‬
‫את תהיי טובה. רוצה חיבוק?‬
‫כן. אני לחוצה.‬ ‫-את תהיי טובה.‬
‫אני לא לחוצה בגלל המונולוג ‬ ‫אלא בגלל האנשים.‬
‫בואו נשמע סבב גדול ‬ ‫של מחיאות כפיים לתלמידים, בסדר?‬
‫זה נשמע כמו הרבה אנשים.‬
‫ורק שתדעו, שניים מתוך שלושת המנצחים האלה‬
‫ימשיכו להופיע בתחרות הלאומית ‬ ‫למונולוגים מאת אוגוסט וילסון בניו יורק.‬
‫כולם מוכנים?‬
‫21 המועמדים שעלו לגמר בתחרות המונולוגים‬ ‫מאת אוגוסט וילסון בשיקגו, 2018,‬
‫תיכנסו, בבקשה.‬
‫האדם הראשון שלנו הוא פרידום.‬
‫היי. שמי פרידום מרטין ואני אבצע ‬ ‫את ביינום ווקר מ"בואו ולכתו של ג'ו טרנר".‬
‫אתה רוצה לומר לי ‬ ‫שאישה לא יכולה להיות כלום בלי גבר.‬
‫אבל אתה בסדר, מה?‬
‫אתה יכול פשוט לצאת מכאן, בלעדיי,‬ ‫בלי אישה, ואתה עדיין תהיה גבר.‬
‫זו ברכה כשאתה לומד להסתכל על אישה‬
‫ורואה כמה קווצות של שיערה.‬ ‫או את האופן שלחייה מתעקלות,‬
‫כל מה שאפשר לקבל מהחיים.‬
‫היו שם תשעה גברים הלבנים ‬ ‫ושלוש הנשים הלבנות, כולם אמרו "אשם".‬
‫הם לא הסתכלו עליי!‬
‫אמרתי להם להסתכל עליי, להסתכל על הצלקת.‬
‫בחיים לא פגשתי אף גבר‬ ‫שלא רצה לעשות לאף אחד שום רע.‬
‫הגברים האלה עושים את כל התינוקות האלה.‬
‫ובורחים ומשאירים אותך לטפל בהם,‬
‫הבחור של הבחורה הזאת,‬
‫ושלף סכין באורך 30 ס"מ במשיכה איטית.‬
‫לקח לרופאים ארבע שעות ‬ ‫ו-121 תפרים כדי לתפור אותי.‬
‫אני אומר, "זה בסדר. המלך עדיין כאן".‬
‫תודה.‬
‫נבקש מהקהל להישאר במקומותיכם,‬ ‫בשעה שהשופטים יצאו לדיוניהם.‬
‫הוא היה נהדר.‬
‫נכון. הוא שיחק אותה.‬
‫הוא היה ברור מאוד. כן, בהחלט.‬
‫זאת תוכנית שמנסה להעביר את המילים‬ ‫של אוגוסט וילסון בבתי ספר הציבוריים.‬
‫הם קוראים את שייקספיר. הם צריכים ‬ ‫לקרוא את אוגוסט וילסון בבתי הספר, נכון?‬
‫אז בואו נסכים קודם ‬ ‫על המקום הראשון והשני, כן?‬
‫אני רוצה להעניק לכם ‬
‫את סדרת המחזות של מחזור המאה ‬ ‫מאת אוגוסט וילסון לבית הספר שלכם‬
‫כדי שלתלמידים אחרים תהיה גישה לעבודה הזאת.‬
‫אני מסכים עם שני אלה‬ ‫במקום הראשון ובמקום השני.‬
‫אתם מוכנים?‬ ‫-כן!‬
‫הזוכה במקום השני שלנו שנוסע לניו יורק‬ ‫וכמו כן זוכה ב-250 דולר הוא…‬
‫ג'רארדו נווארו!‬
‫והזוכה במקום הראשון שלנו…‬
‫ארון גאי.‬
‫הזוכה לשנת 2018‬
‫בתחרות המונולוגים ‬ ‫של אוגוסט וילסון האזורית בשיקגו הוא...‬
‫ניה סארפו.‬
‫זאת התינוקת שלי.‬
‫- ג'רארדו זוכה במקום השני בלוס אנג'לס. -‬
‫- ניה זוכה במקום ראשון בשיקגו. -‬
‫- קאלי זוכה במקום הראשון בדאלאס. -‬
‫הייתי המומה! קיוויתי שהם לא עשו טעות.‬
‫קיוויתי שזה באמת היה שמי על הנייר,‬ ‫שזאת לא הייתה תאונה.‬
‫- ארון זוכה במקום הראשון באטלנטה. -‬
‫המשפחה שלי מעולם לא ציפתה שאזכה בתחרות.‬
‫אמרתי להם, "טוב, אתם יודעים, זכיתי".‬
‫אתה יודע? כאילו,‬ ‫"אתם יכולים להגיד שאני שחקן עכשיו?"‬
‫כאילו, "מה אתם יכולים להגיד על זה עכשיו?"‬
‫והתגובות שלהם היו,‬ ‫"טוב, יכול להיות שזה היה מקרי".‬
‫הם אמרו, "היה לך מזל".‬ ‫זה.. הם פשוט ביאסו אותי לגמרי.‬
‫ואני אמרתי, "בסדר. היה לי מזל".‬
‫ניה לגמרי ראויה לפרס הזה על המונולוג שלה.‬
‫אבל זה עדיין קשה.‬
‫בכל פעם שאני משתתף בתחרות אוגוסט וילסון,‬ ‫אני לומד הרבה דברים חדשים על עצמי.‬
‫תמיד הרגשתי שהחוויה שלי כגבר שחור ‬
‫שונה מהחוויה של גברים שחורים אחרים.‬
‫אוגוסט וילסון, אני חושב, אמר בעיקרון‬ ‫שאלה שחורים, בלי קשר למה שהם עברו,‬
‫והחשיבה הזאת שינתה את חיי.‬
‫כן, לראשונה בחיי, הרגשתי בנוח בעור שלי.‬ ‫פשוט הרגשתי בנוח...‬
‫כן, פשוט הרגשתי בנוח.‬
‫פרידום, בשנה הבאה?‬ ‫-זאת התוכנית.‬
‫כולם אמרו שהביצוע שלי היה טוב,‬ ‫אבל הוא יכול להיות טוב יותר.‬
‫היה הרבה כישרון בחדר הזה,‬ ‫יכולתי לראות את זה בסוף.‬
‫הוא היה מכוונן. הוא היה...‬
‫אפשר היה לראות את העבודה שהם השקיעו.‬ ‫ואת והכישרון. את שני הדברים.‬
‫זה לא היה רק חדר שמלא בכישרון.‬
‫שמעתי הרבה פעמים‬ ‫שאמרו עליי שאני "כישרון גולמי".‬
‫אבל, אתה יודע, זה גולמי. אז...‬
‫אף אחד לא רוצה לאכול אוכל לא מבושל.‬
‫הכול תלוי באופן שאתה מגיב לכישלון.‬ ‫כי אתה יכול להיכשל ולוותר,‬
‫או שאתה יכול להיכשל ולהמשיך ‬ ‫לנסוע בנתיב הזה או להמשיך לחתור אליו.‬
‫הרבה אנשים סביבי בחרו בדרך הלא נכונה.‬
‫במיוחד, אחי.‬
‫איבדתי את אחי באוקטובר.‬
‫זה היה בגלל האלימות שאנשים מצפים מאיתנו.‬
‫אני מכבד את אוגוסט וילסון על כך‬ ‫שהדגיש את ההיבט הזה בחיים האפרו-אמריקאיים.‬
‫כי לפעמים זה קשה.‬
‫לפעמים דברים בחיים ‬ ‫לא הולכים כמו שאתה חושב, ‬
‫ויש דברים שהם לא כפי שהם נראים.‬
‫ואני שמח שהוא תיאר אדם שחור ‬ ‫שמנסה למצוא את הזהות שלו בתוך מה שניתן לו.‬
‫אז אני שמח מאוד, אסיר תודה על כך.‬
‫- שלושה חודשים לאחר מכן -‬
‫- כניסת אח"מים -‬
‫- המסיבה של ג'רארדו -‬
‫אז היום נערכת מסיבת יום הולדתי ה-17.‬
‫אבא שלי בנה במה קטנה מאחור,‬ ‫אז נקיים כמה מופעי שירה קטנים ומונולוגים.‬
‫זאת המיטה שלי.‬
‫ואלה המיטות של האחים שלי.‬
‫אני משתוקק לקבל חדר משלי.‬
‫אבל אני לא חושב שזה יקרה בקרוב.‬
‫הדברים של ניו יורק, הנה המזוודה שלי.‬
‫זה היה בארון בביתה של סבתי.‬
‫זה היה של סבא שלי,‬ ‫שהלך לעולמו לפני כמה שנים.‬
‫הוא היה יקר לנו מאוד.‬
‫ככה הוא נראה.‬
‫יום הולדת שמח.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬
‫זה מדוד פונצ'ו שלך.‬
‫עדיין מגיעה מתנה ממני.‬
‫יש לי סיכה של המלך הדלי...‬
‫שאני רוצה לענוד על הבמה.‬
‫כל המועמדים הסופיים בתחרות האזורית ‬ ‫הצטלמו ביחד, ושמו את הצילום על סיכה.‬
‫אז חשבתי שיהיה מעולה...‬
‫לשים על הכיסים כאן את המלך הדלי,‬ ‫ואת שאר המועמדים הסופיים בתחרות האזורית.‬
‫כדי שאוכל להביא את כולם לבמה איתי ‬ ‫כי הם העניקו לי השראה רבה.‬
‫ובנוסף, להביא את סבא שלי שהוא באמת...‬
‫חלק מהסיבה שאני מי שאני.‬
‫אז זה נכנס למזוודה הזאת.‬
‫הוא היה גאה מאוד שאני נוסע לניו יורק.‬
‫- ניו יורק -‬
‫עשינו זאת.‬
‫להגיע כל כך רחוק, חשבתי לעצמי, "זה מטורף".‬
‫לראות את זה במו עיניי.‬
‫אלוהים. אני עומדת להתעלף.‬
‫היי.‬ ‫-מה שלומכם?‬
‫אתם צריכים עזרה, חברים?‬ ‫-תודה‬
‫- מלון ולינגטון -‬
‫יש לו מבטא ניו יורקי. זה כל כך מגניב.‬
‫אם תהיו מחוץ לחדר שלכם לאחר שעת העוצר,‬ ‫לא תורשו להתחרות.‬
‫אנחנו לא רוצים זאת.‬ ‫-ממש לא.‬
‫האם מוקדם מדי לשאול אילו מונולוגים תבצעו?‬
‫אני עושה את רנה מ"ג'יטני".‬
‫אני עושה את בוי וילי מ"שיעור הפסנתר".‬
‫אני עושה את קאטלר‬ ‫מ"ישבנה השחור של מא רייני".‬
‫אנחנו נצפה ב"פעם על האי הזה" הערב.‬
‫נעשה קצת... נגיד שלום להיילי קילגור,‬
‫שהשתתפה בתחרות המונולוגים ‬ ‫של אוגוסט וילסון.‬
‫היא לא ניצחה. הוא רק השתתפה בה. שתדעו.‬
‫אני נרגשת לקראת ההופעות בברודוויי.‬ ‫אני נרגשת לראות אותן.‬
‫אני רוצה לצפות ב"ילדים של אל פחות".‬ ‫-כן, גם אני. סליחה, אני נוטה לגעת באנשים.‬
‫-אבל כן. גם אני.‬ ‫-זה בסדר. אני אוהב לחבק.‬
‫גם אני.‬
‫אני אוהב לחבק.‬ ‫-אני אוהבת חיבוקים.‬
‫רציתי להודות לך שוב‬ ‫ולכל האחרים שמפיקים את התחרות הזאת,‬
‫כי כפי שאמרתי למורים שלי,‬
‫אף פעם לא חשבתי שמישהי כמוני ‬ ‫מהשיכונים בדרום בוסטון‬
‫תקבל פעם הזדמנות להופיע על במה בברודוויי.‬
‫אז תודה.‬ ‫-תודה לך.‬
‫פשוט תמשיכו לדבוק במי שאתם.‬
‫אני נער כפר מטלהסי, פלורידה, זה מי שאני.‬
‫וככל שאמשיך לדבוק בזה,‬ ‫להחזיק בזה ולקבל את זה,‬
‫אוכל לממש את גורלי.‬
‫עליכם לומר, "היי, אני מסיאטל, משם אני בא.‬ ‫אני עושה את הקטע שלי".‬
‫תהיו מי שאתם. וזה מספיק.‬
‫כשאני מביט בכם, אני רוצה לבכות.‬
‫כי כשאני אומר לכם ‬ ‫שכאשר התחלנו לקיים את התחרות‬
‫היא נערכה רק בבית ספר אחד,‬ ‫ועשינו את זה כי איבדנו חבר.‬
‫היו לו חמישה חודשים לחיות.‬
‫והוא הלך לעולמו.‬
‫והוא נתן כל מה שהיה לו, ‬ ‫כאדם וכאמן, לאמריקה.‬
‫זאת כל המטרה של הפרויקט הזה.‬ ‫ואני פשוט שמח שאתם כאן.‬
‫אז קחו את הזמן להכיר אנשים.‬ ‫אל תישאר רק עם הקבוצה שלכם.‬
‫תיהנו מהזמן שלכם כאן, ‬ ‫תיהנו להכיר זה את זה,‬
‫תיהנו לשאול שאלות אחד את השני.‬ ‫תדברו על אוגוסט וילסון ועל החיים.‬
‫בואו נעשה חיים!‬
‫במיוחד מאחר שאני משיקגו,‬ ‫קניות בניו יורק נראות כל כך אלגנטיות.‬
‫היא מפורסמת יותר, אבל קורטני טובה יותר.‬ ‫בעצם, למען האמת, קלואי… ‬
‫קלואי הייתה האהובה עליי.‬
‫- פעם על האי הזה‬ ‫המחזמר -‬
‫זה היה כל כך טוב. ‬ ‫-כל כך טוב.‬
‫- היילי קילגור‬ ‫שחקנית מועמדת לטוני -‬
‫יש שאלות? זה מרגיש כל כך רשמית.‬ ‫אני ממש לא רשמית.‬
‫איזה מונולוג עשית כשהשתתפת בתחרות?‬
‫השתתפתי בתחרות פעמיים.‬ ‫פעם אחת בתחרות האזורית ופעם עליתי ללאומית.‬
‫ביצעתי את מא רייני‬ ‫מ"ישבנה השחור של מא רייני" בפעם הראשונה.‬
‫וביצעתי את רוז מ"גדרות" בפעם השנייה.‬
‫בת כמה את?‬ ‫-אני בת 19.‬
‫מה העצה הכי טובה‬ ‫שאת יכולה לתת לשחקנים צעירים?‬
‫תמיד תהיו אתם. פשוט תעשו את עצמכם.‬ ‫כי אתה לא יכולים להיות אף אחד אחר. נכון?‬
‫העובדה שהצלחתם להגיע כל כך רחוק ‬ ‫אחרי שעבדתם כל כך קשה‬
‫היא מדהימה.‬
‫תיהנו בגדול. בהצלחה, חבר'ה.‬
‫איזה מונולוג אתה עושה?‬
‫המלך הדלי.‬ ‫-המלך הדלי?‬
‫גם הדמות הזאת קשה מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫- אוגוסט וילסון -‬
‫- יום לפני הגמר -‬
‫שלום לכולם. הצעד הראשון הוא‬ ‫שהגעתם לתיאטרון בברודוויי.‬
‫הנה אתם כאן.‬
‫לאוגוסט היה מחזה אחד בתיאטרון הזה,‬ ‫שהיה "המלך הדלי השני".‬
‫וכשהוא חלה, חשבנו לא רק ‬ ‫על הדרך הטובה ביותר לשנות את שם התיאטרון,‬
‫שבסופו של דבר הוא החתימה ‬ ‫של אוגוסט בניאון בחזית...‬
‫- ג'ק וירטל‬ ‫מפיק 6 מחזות מאת אוגוסט וילסון -‬
‫אבל גם איך להשתמש בתיאטרון ‬ ‫באופן שיכבד את המורשת שלו.‬
‫וזה הוביל להקמת החדר הזה ‬ ‫שאתה יושבים בו עכשיו,‬
‫שמתפקד כמחווה לכל עשר המחזות.‬
‫אפשר להסתובב בו‬ ‫ולראות פריטי מזכרות שונים מההפקות האלה.‬
‫- ישבנה השחור של מא רייני -‬
‫זאת וופי גולדברג?‬ ‫-כן, זאת וופי.‬
‫רבים מהילדים שמשתתפים בתחרות נרעשים ‬
‫מהגילוי שהקול הזה קיים.‬
‫הם לא ידעו שמישהו כתב בקול ‬ ‫שהם מזהים ביחס לדברים שחשובים להם.‬
‫ועבור רבים מהם, זאת היסטוריה.‬
‫- המורשת של משפחה אמריקאית -‬
‫- גדרות -‬
‫עולמם הנוכחי של בני 17,‬
‫הוא לא העולם של "ישבנה השחור של מא רייני"‬ ‫או של "בואו ולכתו של ג'ו טרנר".‬
‫אבל הנושאים בהם עדכניים מאוד.‬
‫אוגוסט מדבר על כליאה המונית ‬ ‫של גברים שחורים ושל נשים שחורות,‬
‫אלימות משטרתית,‬
‫אנשים רגילים שנדרשים‬ ‫להיאבק על כל חלק בקיומם‬
‫בגלל המבנים הגדולים יותר של גזענות.‬
‫אם המחזה הזה נכתב לפני זמן רב,‬ ‫וזה עדיין קורה, עלינו לעשות משהו בעניין.‬
‫הוא מצליח לתאר במדויק מה זה להיות אישה.‬
‫- לשבור מחסומים -‬
‫המקרים שבהם דוחפים אותך הצידה,‬
‫שמזלזלים בך, משתיקים אותך, ‬ ‫שלא מכבדים אותך, הפכו לעניין קבוע עם הזמן.‬
‫בחייה של אישה שחורה,‬
‫היא נאלצת להיאבק רק כדי להיראות ‬ ‫וכדי שיכירו בקיומה.‬
‫זה בהחלט מאלץ אותך לעבוד קשה יותר.‬
‫נדמה שככל שדברים משתנים, ‬ ‫כך הם נשארים אותו הדבר.‬
‫כל מחזאי שכותב מחזה לכל עשור במאה ה-20‬
‫רוצה שתדעו משהו על ההיסטוריה ‬ ‫כמו גם על האמנות.‬
‫ואם הם יכולים למצוא קול‬
‫בשנות העשרה, בשנות ה-30, ‬ ‫בשנות ה-20, בשנות ה -40,‬
‫שמדבר אליהם, והוא נותן להם איזושהי הבנה‬
‫על הטבע האוניברסלי והנצחי של הרוח האנושית.‬
‫אם תוכלו להבין מאיפה באתם,‬
‫יש לכם סיכוי טוב יותר ‬ ‫להמשיך למקום שאתם חלק ממנו.‬
‫זוהי יכולת ההתאוששות של הרוח האנושית‬
‫שעל אף כל הבעיות‬ ‫שהן חלק בלתי נפרד מלהיות שחורים באמריקה.‬
‫היכולת לשיר את השיר הזה, ‬ ‫את השיר הרוחני הזה,‬
‫את היכולת לספוג ולא להישבר.‬
‫איך אנשים מוצאים את השיר שלהם?‬
‫טוב, אני חושב, ראשית, יש להם אותו.‬
‫הם רק צריכים להבין את זה,‬ ‫ואז הם צריכים ללמוד לשיר אותו.‬
‫- אוגוסט וילסון -‬
‫- יום התחרות -‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬
‫אני לא קולטת שהתחרות מתקיימת הערב.‬
‫אז אסור לי להגיד "עכשיו"?‬
‫לא.‬ ‫-בסדר.‬
‫תאמרי את הטקסט בצורה מושלמת.‬
‫הבנתי אותך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אמרת, "הגברים האלה,‬ ‫ככל שאת מנסה להחזיק אותם".‬
‫לא "הגברים האלה". "הם, הגברים".‬ ‫-טוב.‬
‫את עדיין יכול לתת לי את אותו הדבר ‬ ‫שאתה מנסה להעביר לקהל‬
‫מבלי לפרק את קצב המשפט.‬
‫אתה מבין את זה?‬ ‫-כן.‬
‫אתם מופיעים בברודוויי!‬
‫- שמור לשופטים -‬
‫- ההיסטוריה מתרחשת במנהטן -‬
‫אנחנו שמחים לקבל אתכם לשנתה העשירית‬
‫של תחרות המונולוג מאת אוגוסט וילסון.‬
‫עשר שנים. עשר שנים.‬
‫כאן הטור עוצר, ‬ ‫תחכו בטור עד שנהיה מוכנים לכניסה שלכם.‬
‫אנחנו גאים מאוד להיות חלק מהחוויה הזאת‬
‫בתיאטרון אוגוסט וילסון בברודוויי.‬
‫הצעירים היום נשפטים על מאפייני הדמויות,‬
‫על המיקוד, על האנרגיה, על הבנת הטקסט ‬ ‫ועל הדיוק בטקסט.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫מחזור 2018‬ ‫של גמר תחרות המונולוגים מאת אוגוסט וילסון!‬
‫הנה הם!‬
‫בואו נתחיל.‬
‫בסדר.‬
‫החיילת הווילסוניאנית הראשונה שעולה לבמה,‬ ‫קאלי הולי.‬
‫אייברי, אני לא מוכנה להתחתן עכשיו.‬
‫- ברניס מ"שיעור הפסנתר" -‬
‫לא אמרתי כלום על סגירה.‬
‫נשארה בי הרבה אישה.‬
‫ידיי מלאות עבודה עם מרית'ה.‬
‫יש לי מספיק אנשים לאהוב ולטפל בהם.‬
‫אתה רוצה לומר לי ‬ ‫שאישה לא יכולה להיות כלום בלי גבר.‬
‫אבל אתה בסדר, מה?‬
‫אתה יכול פשוט לצאת מכאן, בלעדיי,‬ ‫בלי אישה,‬
‫אתה עדיין תהיה גבר.‬
‫זה בסדר.‬
‫אף אחד לא ישאל אותך,‬
‫"אייברי, מי יש לך שאוהב אותך?"‬
‫זה בסדר בשבילך.‬
‫אבל כולם ידאגו בקשר לברניס.‬
‫"איך ברניס תטפל בעצמה?"‬
‫"איך היא תגדל את הילד הזה בלי גבר?"‬
‫"מעניין מה היא עושה עם עצמה?"‬
‫"איך היא תחיה ככה?"‬
‫לכולם יש כל מיני שאלות לברניס.‬
‫כולם תמיד אומרים לי‬ ‫שאני לא יכולה להיות אישה אלא אם יש לי גבר.‬
‫כל הזמן ראיתי את הפנים שלך ‬ ‫בלוויה של אימא שלך.‬
‫- בקר מתוך "ג'יטני" -‬
‫איך עמדת שם ולא אמרת אף מילה‬ ‫עמדת שם עם מבט זועף.‬
‫ועכשיו תיכנס לכאן ותלעג לי‬
‫כי לא דפקתי את מר רנד בתחת שלו.‬
‫רוצה לדעת למה?‬
‫אני אגיד לך למה.‬
‫כי התחת השחור שלך בכה מרעב.‬
‫וולטר קלי הכניס את היד שלו ‬ ‫עמוק מתחת לשמלה שלי...‬
‫- רובי מ"המלך הדלי השני" -‬
‫והוא נגע בי שם.‬ ‫אמרתי לו להפסיק, הוא רק צחק.‬
‫שתינו מבקבוק בירה.‬
‫לקחתי את הבקבוק ושברתי אותו ‬ ‫על ידית המכונית.‬
‫חתכתי את היד בצורה רצינית,‬ ‫אבל הצמדתי את הזכוכית לגרון שלו.‬
‫אמרתי לו שאני רוצה שהוא יטעם את הדם שלי‬
‫כי אם הוא לא יוציא את היד שלו מהשמלה שלי,‬ ‫אני אטעם את שלו.‬
‫היה שם איזה בחור פעם...‬
‫- קאטלר מתוך "ישבנה השחור של מא רייני" -‬
‫בעיירה ששמה בולינגברוק, כ-150 ק"מ ממייקון.‬
‫אנחנו ניגנו מוזיקה לריקוד,‬
‫והם נתנו שם פרס של 20 דולר‬ ‫לרקדני ה"סלואו דראג" הכי טובים.‬
‫סלואו דראג הסתכל על התחרות,‬ ‫הוא ירד מבמת התזמורת,‬
‫תפס את אחת הבחורות שם ונצמד אליה‬
‫כמו זבוב לג'לי, כמו עץ לדבק.‬
‫הוא גרם לבחורה הזאת לצעוק ולצווח‬ ‫וכולם עצרו כדי להביט.‬
‫הבחור הזה נכנס...‬
‫הבחור של הבחורה הזאת,‬
‫ושלף סכין באורך 30 ס"מ במשיכה איטית.‬
‫זוכר את זה, סלואו דראג?‬
‫אנשים תפסו מרחק.‬
‫הם הסתתרו מתחת לשולחנות,‬ ‫כי הם חשבו שתפרוץ קטטה.‬
‫סלואו דראג רק הסתכל מעבר לכתף של הבחורה‬
‫על הבחור ואמר,‬
‫"אדוני, אם תפסיק לצעוק ותחכה רגע,‬
‫אתה תראה שאני עושה לך טובה.‬
‫אני עוזר לבחורה הזאת לזכות בעשרה דולר‬ ‫כדי שהיא תוכל לקנות לך שעון זהב."‬
‫הוא היה המנהל שלי במשך שש שנים...‬
‫- מא רייני‬ ‫מתוך "ישבנה השחור של מא רייני" -‬
‫והפעם היחידה שהוא הזמין אותי לבית הזה ‬ ‫הייתה כדי לשיר לכמה חברים שלו.‬
‫עכשיו, אם אתה צבעוני,‬ ‫והם יכולים להרוויח עליך כסף,‬
‫אז אתה בסדר איתם.‬
‫אחרת אתה סתם כלב בסמטה.‬
‫אני לא אגדל אף ילד כדי שמישהו יירה בו.‬
‫- טוניה מתוך "המלך הדלי השני " -‬
‫כדי שהחברים שלו יירו בו.‬
‫כדי שהמשטרה תירה בו.‬
‫למה שארצה להביא עוד חיים לעולם הזה ‬ ‫שלא מכבד את החיים?‬
‫אני לא מצטער על שום דבר שעשיתי,‬ ‫וגם לא מתכוון להצטער.‬
‫- קינג מתוך "המלך הדלי השני" -‬
‫אני אדאג לכך‬ ‫כי אני אעשה את הדבר הנכון. תמיד.‬
‫אני לא יכול לעשות שום דבר אחר.‬
‫אולי לא נסכים מה זה,‬ ‫אבל אני יודע מה נכון בשבילי.‬
‫כל עוד אני נושם לתוך הגוף שלי,‬
‫אעשה את הדבר הנכון בשבילי. ‬ ‫על מה אני צריך להצטער?‬
‫אנשים אומרים,‬ ‫"אתה לא מצטער שהרגת את פרנל?"‬
‫אני לא מצטער שהרגתי את פרנל.‬
‫לכושי הגיע למות. הוא חתך לי את הפנים.‬
‫אמרתי לשופט, "לא אשם".‬
‫הם חשבו שאני צוחק.‬
‫אני אומר, "הבן זונה חתך אותי.‬
‫למה זה לא בסדר שהרגתי אותו? ‬ ‫זה היגיון פשוט."‬
‫לא אכפת לי מה החוק אומר.‬
‫החוק לא מבין את זה. ‬ ‫אין מצב שהוא מבין את זה.‬
‫הם רוצים לקחת אותי ולכלוא אותי. ‬ ‫איפה ההבנה?‬
‫אם שודד פורץ לבית של גבר לבן ‬ ‫כדי לגנוב את הטלוויזיה שלו,‬
‫והגבר הלבן יורה בו, ‬ ‫הם לא אומרים שהוא טועה.‬
‫החוק מבין את זה.‬
‫הם טופחים לו על הגב ואומרים לו ללכת הביתה.‬
‫אתם מבינים מה אני אומר?‬
‫חבר המושבעים חזר ואמר "אשם".‬
‫הם שואלים אותם אחד אחר השני. ‬ ‫כולם אומרים "אשם".‬
‫היו שם תשעה גברים לבנים ושלוש נשים לבנות.‬
‫כולם אומרים "אשם".‬
‫הם לא רצו להסתכל עליי!‬
‫אמרתי להם להסתכל עליי, להסתכל על הצלקת.‬
‫התקרבתי למקום שבו הם יוכלו לראות את הצלקת.‬ ‫השופט חטף התקף.‬
‫שישה סגני שריף התנפלו עליי מכל עבר,‬ ‫אמרו שניסיתי לתקוף את המושבעים.‬
‫אני רק רציתי להתקרב ‬ ‫כדי שיוכלו לראות את הפנים שלי.‬
‫הם ניסו לברוח דרך הדלת.‬
‫הם לקחו אותי והכניסו אותי לבידוד,‬
‫אמרו שאני פורע חוק.‬
‫אני לא סומכת על אף אחד מהגברים האלה.‬
‫- מולי מתוך "בואו ולכתו של ג'ו טרנר -‬
‫על ג'ק או על אף אחד אחר.‬ ‫הגברים האלה לא יוצלחים.‬
‫הם מחכים‬
‫עד שהם יכולים לקחת אישה‬ ‫לקשור אותה ולכלוא אותה איתם,‬
‫ואז הם מסתכלים מסביב‬ ‫אם הם יכולים להשיג עוד אחת.‬
‫מולי לא שמה לב אליהם.‬
‫כל אחד מהם טוב כמו השני, אם תשאלו אותי.‬
‫בחיים לא פגשתי אף גבר‬ ‫שלא רצה לעשות לאף אחד שום רע.‬
‫הגברים האלה עושים את כל התינוקות האלה.‬
‫ובורחים ומשאירים אותך לטפל בהם,‬
‫מדברים על זה שהם רוצים ‬ ‫לראות מה נמצא בצד השני של הגבעה.‬
‫אני אדאג שלא יהיו לי תינוקות.‬
‫אימא שלי לימדה אותי איך לעשות את זה.‬
‫מולי קנינגהם לא תהיה קשורה עם תינוקות.‬
‫היה לי פעם גבר שחשבתי שיש בו אהבה.‬
‫חזרתי הביתה יום אחד, ‬ ‫והוא אורז את המזוודה שלו.‬
‫אמר לי שמגיע זמן‬ ‫שבו אפילו החברים הכי טובים צריכים להיפרד.‬
‫הוא אמר שהוא ישלח לי‬ ‫משלוח מיוחד ביום מן הימים.‬
‫ראיתי אותו מבעד לחלון.‬
‫כשהוא נשא את המזוודה שלו לתחנת הרכבת,‬
‫ואמרתי שאם הוא ישלח לי משלוח מיוחד,‬ ‫אני לא אהיה שם לקבל אותו.‬
‫ואז הבנתי...‬
‫שככל שאת מנסה להיאחז בגברים האלה...‬
‫קל יותר לאיזו בחורה לבוא ולקחת אותם ממך.‬
‫מולי למדה את זה.‬
‫וזאת הסיבה ‬
‫שאני לא סומכת על אף אחד‬ ‫מלבד על האל הטוב,‬
‫ואני לא אוהבת אף אחד חוץ מאימא שלי.‬
‫תודה.‬
‫הצעירים האלה, הנוף שהם הולכים בו הוא קדוש.‬
‫אוגוסט הקריב את חייו‬ ‫כדי להעלות את המילים האלה על הנייר.‬
‫הוא אובחן כחולה בסרטן ב-2005.‬
‫זו בחירה איומה שעליך לעשות‬ ‫אם יש לך מחלה סופנית:‬
‫להאריך את החיים,‬
‫או לא לקחת תרופות ולא לקבל כימותרפיה,‬
‫ולחיות את חייך בכאב,‬
‫אבל להיות נוכח מאוד.‬
‫והוא בחר באפשרות השנייה.‬
‫באותה תקופה, הוא ועוזרו ‬ ‫עבדו ללא הפסקה כדי לסיים את "רדיו גולף"‬
‫והוא הגיע לקו הסיום.‬
‫ממש בקושי.‬
‫- אוגוסט וילסון, משורר התיאטרון ‬ ‫של אמריקה השחורה, הלך לעולמו בגיל 60 -‬
‫כששחקן צעיר נכנס לאחד מהמחזות האלה,‬
‫זה כמעט כמו להרים את מקל המנצחים‬ ‫שהוא השאיר שם.‬
‫כדי שדור חדש של אנשים‬ ‫יקבל את המודעות שהוא מציע.‬
‫כולם מקבלים את הקופסה עם כל עשרת המחזות.‬
‫אם אתה לא חלק מהתרבות הזאת ‬ ‫או מהקהילות האלה,‬
‫כדי לנסות להרגיש שהבנת תרבות אחרת ‬ ‫או קהילה שונה מאוד משלך,‬
‫בצורה מאוד אינסטינקטיבית ורגשית,‬ ‫דרך אנשים שלמדת לאהוב ולהאמין בהם,‬
‫אני חושב שזה דבר חשוב מאוד שאפשר לעשות ‬ ‫בניסיון ליצור קהילה רב תרבותית.‬
‫מכיוון שאוגוסט נתן קול לכל האנשים האלה,‬
‫הצעירים האלה יכולים למצוא את הקול שלהם.‬
‫אתם יודעים, המטרה היא לא‬ ‫שכולם כאן יהיו שחקנים או במאים.‬
‫המטרה היא לדעת‬ ‫שהם יכולים להיות כל דבר שהם רוצים להיות.‬
‫הם יכולים לעשות כל דבר שירצו לעשות.‬
‫הכול אפשרי, נכון?‬
‫בסדר, אז יש לנו כמה רופאים,‬ ‫יש לנו עורכי דין, יש לנו שחקנים.‬
‫אני לא יודע אם השאלה מי מנצח‬ ‫היא בהכרח כל כך חשובה.‬
‫רק להגיע לשם... ‬ ‫קודם כול, רק לעלות לבמה שם,‬
‫לעמוד שם למעלה ולעשות את זה,‬ ‫נדרש הרבה אומץ בשביל זה.‬
‫אני בטוחה שהיו שחקנים צעירים‬ ‫שעלו לשם על הבמה,‬
‫וגם אם הם לא היו רצו להיות שחקנים,‬ ‫בזכות אוגוסט וילסון ובזכות המילים האלה,‬
‫הם בוודאי חוו התגלויות מרעישות בחייהם.‬ ‫וריפוי נהדר.‬
‫וייתכן שהיו כמה אמנים שנוצרו תוך כדי כך.‬
‫אנשים שאמרו, "זה מה שאני רוצה לעשות."‬
‫בעולם שהוא לעתים באמת חסר חמלה,‬
‫אני חושבת שזה מעורר כבוד לרצות להיות אמן.‬
‫השופטים כבר אמרו לי‬
‫שזאת הייתה ההחלטה הכי קשה ‬ ‫שהיה עליהם לקבל במשך עשר שנים.‬
‫טוב.‬
‫מקום שלישי.‬
‫1,000 דולר לטסלין ג'וניור.‬
‫במקום השני, 2,000 דולר...‬
‫ניה סארפו.‬
‫במקום הראשון, 3,000 דולר...‬
‫ג'רארדו נווארו.‬
‫אנחנו מודים לכם שבאתם‬ ‫ונראה אתכם בשנה הבאה.‬
‫נפלא.‬
‫אני כל כך שמחה.‬
‫זה אדיר.‬ ‫-כן.‬
‫החוויה הזאת, בכנות, כל מה שאני יכולה לומר ‬ ‫הוא שאני אסירת תודה מעומק ליבי.‬
‫מה שבאמת היה חשוב הוא המסע ולא היעד.‬
‫ואני עדיין מנסה למצוא תשובות לשאלות שלי,‬
‫אבל הוכחתי לעצמי שאני מסוגלת לעשות הרבה.‬
‫אם יש בתוכך מספיק אומץ,‬ ‫אתה יכול לעשות כל דבר אפשרי.‬
‫אם אין לך הרבה, ‬ ‫אתה תמיד מנסה להשיג יותר, אתה נעשה רעב.‬
‫אתה יודע? ותמיד ידעתי‬ ‫שנועדתי להיות משהו יותר.‬
‫היה שם משהו בשבילי. ידעתי את זה.‬
‫בזכות הסיפורים שלו,‬ ‫יש לי מושג טוב יותר מי אני כאדם.‬
‫יש לי מושג טוב יותר על השושלת שמאחוריי.‬
‫זה עזר לי להתפתח כאדם, ‬ ‫כאישה אפרו-אמריקאית,‬
‫וכאמנית תיאטרון,‬
‫אני מרגישה שיש לי עצמאות רבה יותר ‬ ‫ביחס לעצמי ועל מה שיש לי להציע.‬
‫אני אסירת תודה על ההזדמנות.‬
‫אוגוסט נתן לי את ההזדמנות‬ ‫לשים את עצמי שם בפעם הראשונה,‬
‫והראה לי...‬
‫שאני ראויה שיראו אותי.‬
‫אני ראויה שיראו אותי.‬
‫ניצחון היה, כמובן, משהו שלא ציפיתי לו.‬
‫אבל אני חושב שזה גם‬ ‫אומר הרבה על העבודה שלו.‬
‫שהיא מיועדת לכולם,‬ ‫ושהיא מדברת למען אלה שאינם נראים.‬
‫יש לי שיחות עם החברים שלי,‬ ‫שבהם אנחנו מדברים על חוסר ייצוג,‬
‫ואנחנו חושבים שזה משום שאנחנו השינוי.‬
‫אנחנו חייבים להיות השינוי.‬
‫רק לדעת שלמישהו אכפת, זאת העבודה שלנו.‬
‫עלינו לעשות כל מה שאנחנו יכולים למענם,‬ ‫לעודד אותם, להרים אותם ולבנות אותם‬
‫ולתת להם הזדמנות להתחרות.‬
‫לא כולם מגיעים לפסגה.‬
‫ומה ההגדרה של הפסגה?‬
‫יש לזכור את הצעד האחרון, שהוא משמעות.‬
‫- דודה אסתר‬ ‫"פנינת האוקיינוס" -‬
‫ומשמעות היא משהו הרבה יותר חשוב מפרסים.‬
‫היא קשורה למורשת.‬
‫הדבר הזה שרוצים להשאיר ‬ ‫לאחר שעוזבים את העולם.‬
‫ניצחון לא ישיג לכם שום דבר.‬
‫כי ברגע שזכיתם בפרס מסוים,‬
‫שלוש המילים המפורסמות לא יניחו לך כל חייך.‬
‫ושלוש המילים המפורסמות יהיו, ‬ ‫"אז מה עכשיו?"‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫- שישה חודשים לאחר מכן -‬
‫- לזכרו של ג'סטין "בוטה" ווקר -‬
‫אני עומד כאן.‬
‫בנעליו של סבי.‬
‫הן נעליים גדולות.‬
‫הן הנעליים של דור שלם של גברים‬
‫שעזבו את חייהם ‬ ‫בתוך הזוועות הבלתי נתפסות בדרום...‬
‫- אוניברסיטת הווארד ‬ ‫נאום קבלת תואר דוקטור לשם כבוד, 2004 -‬
‫ובאו צפונה, בחיפוש אחר עבודות‬ ‫ובמטרה לחיות את חייהם בכבוד‬
‫ובכל שאיפה שהלב יכול לבטא.‬
‫הם הגיעו משדות הכותנה של ג'ורג'יה‬
‫ושל ארקנסו ושל מיסיסיפי,‬
‫ומבין האסירים הכבולים בשלשלאות באלבמה,‬
‫משדות קני הסוכר של לואיזיאנה,‬
‫ובמקרה של סבא שלי,‬
‫משדות הטבק של צפון קרוליינה.‬
‫הם באו כשהם נושאים ספרי תנ"ך וגיטרות.‬
‫גברים מסומנים שמחפשים דרך ‬ ‫להכות ולחשל חלקים בעצמם‬
‫כדי ליצור זהות חדשה‬ ‫כאנשים חופשיים בעלי ערך מוחלט וכן.‬
‫הם הביאו איתם מנהגים ואורחות חיים‬
‫שתאמו את המזג והרגישות שלהם.‬
‫וזה שדה המנהגים והטקסים האלה‬ ‫של יחסים חברתיים, ‬
‫שממנו אני יוצר את האמנות שלי.‬
‫אני מודה לכם.‬
‫סבא שלי מודה לך.‬
‫בכך שאתם מעניקים לי כבוד,‬ ‫אתם מעניקים לו כבוד.‬
‫ומתוקף זה, אתם מעניקים כבוד לעצמכם.‬
‫השנה. מה יש לך?‬
‫טוב, אז זאת התוכנית.‬
‫שתי רכבות יוצאות. ממפיס. ‬ ‫מערכה ראשונה. תמונה שנייה.‬
‫- ניה לומדת משחק‬ ‫באוניברסיטת דרום קליפורניה. -‬
‫- פרידום לומד בקונסרבטוריון למשחק ‬ ‫של בית הספר ג'וליארד. -‬
‫- ג'רארדו הוא תלמיד למשחק ‬ ‫באוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג. -‬
‫קאלי היא סטודנטית למשחק‬ ‫בבית הספר טיש לאמנויות בניו יורק. -‬
‫- ארון הוא אמן הקלטות‬ ‫ב"בנטלי רקורדס" ועובד על אלבום. -‬
‫- קודי נשא את נאום הסיום של מחזורו -‬
‫- והוא לומד באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. -‬
‫עברית: שלמה ליברמן‬