Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Tak.
Mange tak.
Hej.
Se her.
Det...
Det er en hund lavet ud af farvekridt.
Den er unødvendig.
Jeg er en del af problemet.
Det er mit gyldne toilet.
Jeg havde ingen planer om succes i Amerika.
Det her var ikke på min dagsorden.
Men så skrev jeg et show ved navn Nanette.
Jamen okay...
Så ved jeg, hvorfor I er her i dag.
I er her ikke på grund af mine tidligere shows, vel?
Så jeg må spørge. Hvis I er her på grund af Nanette...
...hvorfor?
Det er da et godt show. Solidt arbejde.
Jeg er fan. Men det er også specifikt med en særlig humor,
så hvis det er grunden... Hvad fanden forventer I jer så i dag?
For hvis det er mere trauma, så er jeg altså løbet tør.
Hvis jeg vidste, hvor populært trauma er indenfor comedy,
havde jeg måske holdt lidt igen.
Helt ærligt.
Det kunne have ført til store ting. Mindst en trilogi.
Men jeg lagde alle mine trauma-æg i én kurv som en idiot,
og nu er vi her.
Vil I have mere?
Jeg er nysgerrig. Ud fra klap, hvem her har ikke set Nanette?
I har endnu mindre idé om, hvorfor fanden I er her.
Altså velkommen.
Godt, at I tager en chance. Og det er helt fint.
I behøver ikke at have set Nanette.
Så selvsikker er jeg ikke, men...
Vi får at se.
Men udover trauma, så ved jeg ikke, hvad folk forventer sig af det her show.
Men jeg ved, hvad jeg gør, og det er at fortælle jer det.
Det er der, der vil ske. Sådan indfrier jeg forventningerne.
Ved at tilpasse dem nu.
Så de er præcis, hvad I får.
Når jeg indfrier dem, siger I: "Hun er god!" Ja, men jeg snyder.
Så det sker før showet starter, okay?
Jeg beskriver i detaljer, hvordan showet vil forløbe.
Forventningsafstemningen varer en rum tid,
så det går udover andre ting, der var planlagt i showet, men...
...det er altså det værd.
For at leve op til jeres forventninger.
Og hør her. Showet her er mit svære andet album.
Som også er mit tiende og andres første. Der er stort pres på.
Så lad os afstemme jeres forventninger.
Når showet starter for alvor... Det er ikke sket endnu. Bare rolig.
Når det starter, laver jeg lidt observations-comedy.
Noget: "Har I set det der? Hvad sker der for det?"
Sådan noget lort. Og hør, det er ikke særlig godt.
Jeg er helt ærlig. For jeg er ikke særlig observant.
Så det er totalt overfladisk, okay?
En lille advarsel. Mine observationer omhandler amerikanere,
som er jer derude. Ikke?
Og man kan stadig lave sjov med jer privilegerede amerikanere,
selvom det vindue lukker.
Det gør det.
Så...
Jeg må gøre det, mens jeg kan.
For jeg kan ikke russisk, så jeg må...
...gøre det, mens jeg kan.
Jeg må også advare om, at når jeg gør nar ad amerikanere...
...vil I føle jer ramt,
for jeg vil altså gøre nar ad jer. Så det skal I forvente, okay?
Jeg jorder jer fuldstændig, som vi siger derhjemme.
Så I vil sidde der...
Og det er fair. Jeres følelser betyder noget.
Føl noget. Lad det strømme igennem jer.
Men jeg foreslår stærkt, at I ikke lægger for meget i de følelser.
Det skal I ikke, for det her show
er en romantisk komedie.
Så det er altså vigtigt, at showet starter lidt usikkert.
Så bare... ikke læg for meget i det.
Føl, men ikke for meget. Følg mig. Stol på mig.
Ikke stol på mig. Slet ikke ham der.
Nå, men...
Sådan der. Sådan starter vi. Lidt observations-comedy.
Og så vil jeg fortælle jer en historie
om en pudsig oplevelse, der fandt sted i hundeparken om dagen.
Det er en sjov historie.
Og i løbet af historien vil jeg berøre, med samtykke,
de fleste af de store temaer i showet, så hør efter.
Der vil også være en rimelig mængde af,
hvad jeg kalder en blid og godhjertet gennemhulning af patriarkatet.
Det er også med.
Så det er vigtigt...
Det er vigtigt, at I forventer det, for det kommer også,
og hvis du ikke er fan...
...så gå ud.
Nu har jeg advaret dig. Bare gå.
Afsted med jer, man-flakes. Kom så.
Efter det fortæller jeg en til historie. Hvad? Se mig lige. Ja, klassisk.
Den anden historie handler om en fejldiagnose, jeg fik,
og jeg skyder hele skylden for det på kvindehad,
fordi det er sandt. Efter...
Det var bare nålen. Hvis det gjorde ondt, så se at komme ud. Så...
...til slut vil jeg gøre noget, jeg kalder "at hate-lokke."
Jeg lokker mine hatere. En meget kompleks idé.
Det sker ved, at jeg nævner noget.
Og jeg forsøger slet ikke at gøre det sjovt.
Jeg siger det og lader det ligge.
Jeg er ligeglad.
Jeg vil på stærkeste vis anbefale, at du ikke...
...tager lokkemaden.
Du skal bare ikke gøre det.
Det er skidt. Din mund skummer til.
Bare lad det ligge.
Og så går jeg videre til joke-sektionen, som er jokes, ikke?
Derfor hedder det joke-sektionen. Det er kun jokes.
Det er klassisk.
Hvis du pludselig bliver fornærmet
over noget, jeg sagde i joke-sektionen, så husk på, at de er jokes.
Selv hvis alle andre griner
ad noget, du finder anstødeligt...
...så husk den gyldne regel
som siger, at hvis du er i undertal, så er du ligegyldig.
Det er ikke min skyld. Jeg skrev ikke reglerne.
Beskyld mændene. Det er rensende.
Nu...
Sådan.
Joke-sektionen lægger grundtonen, tempo og gennemhulningen af patriarkatet.
På det tidspunkt er nålen blevet til en lanse.
Ja. Og med den lanse
vil jeg bore mine haters et nyt numsehul.
Ja. Lynhurtigt.
Splinterny.
Og jeg gør det, som haterne beskylder mig for, hvilket er at belære jer.
Så midt i showet holder jeg et foredrag.
Det særlige? Det er sjovt.
Det er skidesjovt. Ikke?
Det beskylder mine hatere mig for ikke at være.
Så det gør dem forvirrede. Måske dør de. Man kan håbe.
Lige nu tænker I måske med rette over, hvorfor jeg fokuserer på hatere.
Hvorfor gøre det? Det virker selvoptaget. Ja.
Og ja, jeg kender Taylor Swifts sange.
Jeg ved godt, hvordan det foregår.
Jeg forstår godt, at haterne vil hate, hate, hate.
Hate.
Hate, hate, hate.
Hun har ret. Det gentager sig. Så hvorfor ikke...
...gøre som hende og "shake it off?"
Hvorfor ikke gøre det? Bare shake, shake, shake...
Det er en af grundene.
Den anden grund er, at jeg ikke er overbevist om, at Tay Tay...
...faktisk har oplevet en hate crime.
Og det har jeg.
Så måden vi håndterer hate på er forskellig.
Jeg snacker, når det sker.
Nom, nom. Den her krop sker ikke bare.
Jeg tiltrækker hate.
Når jeg har ordnet haterne og gjort dem fortvivlede,
så ændrer showet dramatisk karakter,
og det sker ved, at jeg fortæller, at jeg har autisme.
Og det gør jeg således, at det virker som en stor afsløring.
Men det burde virkelig ikke være en overraskelse.
Jeg har lige fortalt det. Og...
...alt forinden i showet fungerer som en række tegn på, at jeg har autisme.
Jeg har Hans og Grete'd det til helvede.
Ledetrådene er der.
Men da jeg har ødelagt overraskelsen og for at få en stor afsløring,
så må jeg bruge scene- og lystricks, så I tænker: "Det er en stor afsløring."
Lysshowet begynder, og jeg sidder på stolen her,
og så: "Lige nu..."
Men det virker ikke, for I er ikke komplette tåber.
Og så efter den del
vil jeg tale lidt om anti-vax-bevægelsen.
Hør lige jer selv.
I er ikke usædvanlige.
Jeg har turneret meget med showet, og ikke ét sted vidste publikummet,
hvordan de skulle reagere, når man nævnte...
...anti-vax-bevægelsen.
Man siger "anti-vax," og så siger folk: "Ha ha, nej!"
Så det bliver sjovt.
Delen om anti-vax er anderledes i tonen end resten af showet.
Til sidst vil I sidde og tænke:
"Det skulle hun vist ud med."
Og ja, det er rigtigt. Og det vil jeg.
Men jeg har aldrig mødt en joke, som jeg ikke har villet trække tilbage.
Jeg har aldrig mødt en joke... G'dag.
Jeg har aldrig møta...
Møta joke. Et ordspil. Vær nu med. Okay?
Showet har mange ordspil, så det skal I forvente.
Og I skal også forvente én Louis C.K.-joke.
Hør lige.
Han er comedy's anti-vax, ikke sandt?
Kun én joke. Det var ikke den.
Vi er stadig i indledningen.
Den éne joke er meget god. Jeg behøver kun én, for den er god.
Jeg skrev den joke på min fridag.
Skidegod joke.
Den Louis C.K.-joke er et "smid mikrofonen"-øjeblik.
Og jeg smider den.
Uagtet jeres reaktion, så smider jeg...
...mikrofonen.
Det gør jeg ikke,
for I ved ikke, og så alligevel, at jeg har autisme, og høje lyde er ufedt.
Så jeg lægger den bare på gulvet. Bare lige så forsigtigt.
Det vil gøre det hele lidt mindre dramatisk, klart,
men lad os ikke diskriminere.
Det interessante ved Louis C.K.-joken, er, at det sker sent.
Så sent i showet, at I har glemt forventningen om den,
så jeg har lige tilføjet et ekstra lag munterhed
i jeres grine-kage.
Når I griner ad den, og det vil I.
Når I griner,
så husker I på forventningen om joken og indser, at I havde glemt det.
Så I griner sådan her.
Så jeg har tilføjet et tredje lag.
For så siger I: "Hun gjorde præcist det, hun sagde."
Så I griner...
En, to, tre gange en dame kan gøre det.
I de rigtige hænder. Og du har kun brug for hænder. Hvem vidste det? Kvinder.
Så...
Efter anti-vax delen,
så vil jeg fortælle jer om, hvordan jeg oplever min autisme.
Og det gør jeg ved at fortælle om mit forhold til en pingvin,
der måske er inde i en boks.
Jeg lover ikke, at det giver mening senere.
Jeg slutter af med endnu et foredrag. Hvad? Endnu en? Nej dog.
Det ved du nu. Det er det, der foregår her.
Jeg indrømmer, at når vi når til slutningen af showet,
så kan I lide mig mere, end I gør her i begyndelsen.
Jeg er nærmest bedårende.
I undrer jer nok over,
hvorfor jeg ikke er det fra start.
Hvorfor ikke komme bedårende fra start.
Hvorfor starte med at være strid?
Fordi showet handler om autisme.
Og folk med autisme giver sjældent et godt førstehåndsindtryk.
Og de fleste mennesker afskriver os på grund af det.
Så showet belønner folk, som holder ud.
Som sidder igennem ubehag for at se den anden side af spektret.
For dem virker det her show som en romantisk komedie.
I teorien, for teorier er sexede.
Det er showet.
Det er alt, I kan forvente. Forventningerne er sat.
Så showet starter nu.
Har I nogensinde bemærket...
...at amerikanere...
...ikke er dumme?
Hvad sker der for det?
I er ikke dumme. Det var jeg skuffet over at opdage.
Fordi jeg troede nemlig, på grund af jer...
...at I var tabt bag en vogn.
Men så møder jeg jer, og det er I ikke.
Altså I er det nogle gange, som vi alle er, men I er ikke...
Ved I, hvad I er? Kulturelt selvsikre.
Godt gået. For ved I, hvem der også er det?
De gamle romere. Og det fungerede i et stykke tid.
Ikke invester.
Hold ud. I er okay, Amerika. Hold ud.
Invester lidt.
Det er jeres selvtillid, der gør jer dumme.
Vent lidt. Ikke invester. Fordi selvtillid...
Selvtillid gør jer dumme, og jeg er meget selvsikker i det.
For I er så selvsikre i jeres amerikanisme,
at I holder fast i ting, bare fordi det er amerikansk, ikke?
I holder fast på nogle ting,
selvom tingen, I holder fast på er bevis på dumhed.
Jeg har kun brug for ét eksempel.
Vi bruger samme brandstof...
Vi bruger samme brandstof i Australien.
Vi bruger petroleum. "Petroleum" har mange stavelser.
Vi har travlt. Vi har ikke tid til stavelser.
LOL. Der er vi.
Så vi har forkortet "petroleum" her og der, ikke?
I Australien siger vi "petrol."
Jeg praler ikke. Vi taler bare ikke længere.
Det er sket. Vi siger bare "petrol."
I har gravet dybere i fantasihatten i jeres forkortelse af "petroleum..."
...for I siger bare "gas."
Det interessante ved petroleum, er, at det er en væske.
Og det interessante ved gas, ifølge dens egen fucking definition...
...er, at det ikke er en væske!
Men I vil hellere "gaslighte" videnskaben.
Jeg ved ikke, hvordan I tænker!
Men I ændrer jer ikke. I tænker: "Det er korrekt, for vi fandt på det."
Det er ikke korrekt. Det er dumt i ansigtet!
I starten af touren fik jeg at vide, at jeg skulle amerikanisere mit sprog.
Mit svar var:
"Fuck af. Amerikanisere staves ikke med et 'z', røvhuller."
Amerikanere er ærlig talt den ordinære, hvide mand af kultur.
I siger "to-may-to," som om det er vigtigt.
Fuck af. Jeg bukker mig ikke for jeres selvsikkerhed.
Jeg siger ikke "sweater."
Jeg siger "jumper," og det må I acceptere.
Jeg siger ikke, at "jumper" giver mening. Det gør det ikke.
Men det lyder bare sjovt.
-"Jeg tager en jumper på." -"Du får en god dag. Afsted med dig."
I tager en sweater på.
"Ja, denne top kan opsuge det våde på min krop."
Biskuit.
Lev med det.
Når jeg senere kalder en person for pik-biskuit...
For jeg er voksen. Og når…
...jeg siger "biskuit", så mener jeg, hvad I kalder en cookie.
Og ikke hvad I kalder en biskuit. Det er en løssluppen scone.
En scone, som ingen manerer har.
Den er ude af kontrol.
Men jeg siger ikke "Pik-cookie."
Nej. Jeg nægter, for det fungerer ikke.
Når du kalder nogen for "pik-biskuit," vil du ikke lide dem.
Men det lyder sådan med "pik-biskuit."
De lyder til at være i Slytherin.
Pik-biskuit.
Pik-cookie?
Det er Ravenclaw.
Ingen kender til dem, men de virker fine.
Og jeg har besluttet, at dr. Pik-Biskotti...
Hufflepuff. Det er klart hufflepuff.
Dr. Pik-Biskotti.
Og jeg har slet ikke tænkt på Gryffindor, for fuck dem.
De er som den ordinære, hvide mand af Hogwarts.
"Hvad med Hermione?" Hun er nok en TERF. Fuck hende.
Bevæger mig opad.
Jeg har givet indrømmelser. Jeg er ikke et monster.
Jeg siger: "Holger." Hvor er Holger?
Jeg har altid kendt ham som Hans, men det er ikke svært.
"Holger." Sådan.
Tricket er, at hvis du finder Holger, så finder du Hans. De er ens.
Og jeg har med glæde taget nogle ord. Meget af jeres sprog er godt, Amerika.
Såsom "rucola."
Ja, tak.
Vi kalder det "raket."
Fuck af, raket. Jeg vil have rucola. Lyder som et horn på en klovnebil.
Ja, tak. Rucola!
Og aluminum.
Vi har samme ord, men vi bruger "Alu-min-ium."
Hvorfor sige "aluminium", når du kan flirte det?
"Al-u-minum."
"Stop det, Amerika."
Og "Y'all?" Ja, tak!
"Tak all y'all for y'all.
Jeg snupper y'all. Jeg elsker y'all."
Fordi "y'all" er det bedste, mest inkluderende
andenpersons flertalsstedord i den engelsktalende verden.
Tak til Syden. Sikke en allieret.
Jeg ved ikke helt med "fanny."
Bare ordet.
For herovre er "fanny" din numse. Din bagdel, din røv.
I Australien refererer "fanny" til numsen foran
for at være inkluderende.
Da jeg hørte, at alle i Amerika har en "fanny", tænkte jeg: "Cool.
Cool.
Jeg tager til Lesbos-øen. Afsted med mig."
Den joke hørte ikke til.
Den sneg sig ud af joke-sektionen. Beklager.
Jeg har kendt til fanny-situationen længe.
Jeg glemmer aldrig,
da jeg opdagede, at "fanny" betyder noget andet her.
Jeg var i skole og læste en bog. En amerikansk bog. Ikke oversat.
Jeg har altid været god til sprog.
Det var en tilfældig børnebog om fire børn på eventyr
og på det eventyr...
De fire børn gled ad en bakke.
På deres "fannies."
Og en eftermiddag gik tabt.
Den gik tabt, forbi jeg brugte tiden på at forestille mig det,
fordi det er ikke sådan, man går ned ad en bakke!
Hvis man går ned sådan, er det ikke med god vilje. Du snublede.
Og hvad er chancen for, at fire børn synkron-snubler...
...og fortælleren ikke nævner det?
Lig med nul.
Så hvorfor vælge at komme ned sådan? Det er ikke aerodynamisk,
og uagtet din orientering, så er det sårbart.
Og på hvilken led? Hoved eller fødder først?
Det er ikke aerodynamisk. Og hvad fanden gør du med dine knæ?
Jeg bør nok fortælle jer, hvad Douglas betyder.
For betydningen er meget anderledes her end derhjemme.
I Australien er en Douglas slang for en kængurus livmoder.
Nej det er sgu da ikke.
Hvorfor skulle vi have slang for det?
For fanden da.
Så australske er australiere ikke engang. Kom nu lige.
Det var min hunds navn. Showet er navngivet efter min hund.
Han hedder Douglas.
Det er sært, at I klapper, men cool.
"Godt gået at navngive showet efter...
Du er ikke så underlig længere."
Douglas er min første hund.
Som voksen. Jeg havde mange som barn.
De kom og gik. Der var meget trafik.
Okay, det er reaktionen. Hør...
Det viser, at der findes tid og sted.
Douglas har det fint. Jeg bor roligt nu.
Jeg passer på ham. Jeg tager ham med i hundeparken.
Og alle der ofte går i hundeparker ved, at ingen gode samtaler foregår...
...i en hundepark.
Det er festivaler for smalltalk, og der trives jeg bare ikke.
I ved ikke hvorfor endnu, men det gør I.
Nu vil jeg fortælle
om en frygtelig samtale, jeg havde i hundeparken engang.
En fyr kommer op til mig. Han havde en hund. Han var ikke lumsk, der er kontekst.
I skal vide...
Det er ikke relevant, men I skal vide det. Hans hund havde sko på.
Og hans hund ville ikke have sko på, for han gjorde sådan...
Det var en whippet-situation, og de kan også ryste.
Måske fryser de? Er de nervøse?
Men det var... meget.
Det er ikke vigtigt, men det var et syn, så I skal vide det.
Tilføjet stress.
Det var mandens icebreaker.
Vi havde ikke mødtes. Han sagde: "Vidste du...
...at det kræver færre muskler at smile, end at rynke panden?"
Nu sidder mændene og tænker: "Det var en engangsting."
Og kvinderne sidder og tænker: "For fanden da."
Og non-binære folk tænker: "Er det en hård dag for dig?"
Hvad angår icebreakers, så er den fandeme elendig.
Han siger: "Dit ansigt er forkert. Kan du ændre det?"
Ærlig talt.
Og selv hvis jeg lod tvivlen komme ham til gode
og troede på, at han tænkte på at spare energi...
At han kiggede på mig og tænkte: "Hvis bare hun vidste...
...at hun kunne leve fedt og få meget mere ud af sin dag."
Selv hvis jeg troede det, så smilede eller rynkede jeg ikke.
Mit ansigt var neutralt, hvilket slet ikke kræver nogen muskler.
Jeg ved godt, at mit neutrale ansigt ikke er særlig muntert.
Jeg ligner en, som stak en kartoffel med en omvendt ske. Sådan her...
Ingen muskler.
Neutralt. Jeg har et resting bitch-ansigt. Det hedder det.
Det kendes det som. Og kun kvinder har resting bitch-ansigt.
Mænd har bare meget vigtige tanker, som du ikke bør afbryde.
Ingen har nogensinde gået op til en fremmed mand og sagt:
"Op med humøret, søde. Det sker aldrig." Nej!
Hvad angår icebreakers, var den lort. Ved I, hvad jeg gjorde?
Jeg rynkede panden.
Jeg brugte muskler, som jeg ikke troede, jeg ville lige før.
Men han syntes, det gik godt, så han gik niveauet op
og sagde: "Hvad hedder din hund?"
Klassiker. Og jeg svarede: "Doug."
Han hedder kun Douglas, når han har været uartig.
Da jeg sagde: "Doug," var mandens reaktion lidt for meget.
Jeg sagde: "Doug", og han gjorde...
"Et godt navn."
Og jeg sagde…
"Nej."
Jeg ved ikke hvorfor. Måske var jeg stadig i Rynkeland.
"Det er ikke et godt navn."
Og han sagde: "Jo, det er."
Så jeg sagde: "Nej, det er ikke."
Det er, hvad der foregår.
Jeg skændes med en fremmed i en park, om hvorvidt min hunds navn er godt.
Og jeg er ikke på den forventede side.
Og hans hund havde sko på.
Der var vigtigere ting at diskutere.
"Det er et godt navn." "Nej."
Til sidst siger han: "Hør.
Det er et godt navn, fordi Doug...
'Dogs dig.'
Doug."
Det var min største ydmygelse som professionel komiker,
at få min egen joke, som jeg ikke var kommet på, forklaret.
Som om jeg bare havde glemt den.
Jeg anede intet.
Jeg havde haft Doug i et år, og indså ikke, at navnet var et ordspil.
Jeg var ydmyget.
Så jeg gjorde det, enhver fornuftig voksen gør.
Jeg løj og sagde: "Nej.
Han hedder Douglas.
Og jeg opkaldte ham efter Douglas-lommen, at du ved det."
Han sagde: "Hvad er Douglas-lommen?"
Rimeligt spørgsmål, for Douglas-lommen er en obskur situation.
Så jeg forklarede det.
"Douglas-lommen er et potentielt rum, der eksisterer,
og det findes mellem endetarmen...
...og livmoderen i det kvindelige, biologiske reproduktive miljø."
I hundeparken!
Og manden blinkede ikke.
Han stod som frosset og begyndte at rynke på panden.
Han tænkte lige pludselig på fuld kraft.
Og det udtryk af frygt og lettere væmmelse
forvekslede jeg med oprigtig nysgerrighed.
"Manden her vil vide mere."
Så jeg forklarede: "Det er ikke for- eller bagtil.
Det er i midten.
Det er på fanny-neutralt område. Lad os kalde det fanny-Schweiz.
Og det har ikke egen indgang," som om det var bedre.
"Du kan ikke bare nå derind.
Men hvis du stikker en tommel i numsen, og en finger i den relevante vagine...
...og så klapper...
Den smule derinde...
Det er Douglas-lommen. Derinde."
I hundeparken!
For det er ikke en ting. Det er et kravlerum i nødstilfælde.
Jeg kan bedst forklare det sådan.
Du har en kuffert, som du vil åbne.
Du lyner op hele vejen rundt, men så vil kufferten ikke åbne sig op,
for du brugte ikke lyn-lynlåsen.
Du brugte den sjove lynlås, som går hele vejen rundt,
men ikke åbner. Den håner dig.
Så når du vil åbne kufferten...
Du har ikke åbnet kufferten.
Men du har lavet lidt ekstra rum derinde,
og du kan ikke se det eller få adgang til det.
Men du ved, at det er der. Det er Douglas-lommen.
Tak. Det glæder mig.
Det glæder mig, at I kunne lide forklaringen af Douglas-lommen,
for det kunne min ven i hundeparken ikke.
Jeg har stadig svært ved at noget inde i mig,
et bestemt sted i min krop...
...hedder Douglas-lommen.
Det er sgu underligt og ikke okay.
Men det minder os om, at vi lever i en verden,
hvor alt er blevet navngivet af mænd.
Alt.
Og det blev opkaldt efter en mand. Dr. James Douglas,
som var en skotsk mande-jordemoder, der levede i 1700-tallet.
Sikke en ubehagelig demografi.
Det skal ikke være titlen i din LinkedIn. Det ville være en fejl.
Den blev opkaldt efter dr. James Douglas, fordi han fandt den først.
Sikke en dag, han må have haft.
Pillede lidt i et kvindekadaver. Hobbyerne var anderledes.
Han fandt vist hendes sjove lynlås og så, at den ikke havde et navn.
Så tænkte dr. James Douglas: "Nu gælder det.
Det er min chance for et eftermæle."
Det forbløffer mig ærlig talt,
hvor lidt mænd skal gøre for at blive husket.
Han fandt en "ikke-ting" og krævede den.
Verden ville være anderledes,
hvis kvinder også havde kunnet navngive ting.
Tror I fyre, at I ville have boller, hvis kvinderne var med til mødet?
Nej. Det er sådan her.
Kvinder tænker ikke på jeres testikler som en sport.
I kan lide at lege med dem. Det er kun jeres ting.
Fed historie.
Men hvad ville I tænke, hvis det hed "Karens håndfuld?"
Hvad fanden ville I tænke om det?
At have en gammel kvinde holde om jeres herligheder dagen lang.
Hvad ville I tænke om det?
Undskyld. Jeg er tydeligvis ikke ekspert.
Det må I undskylde.
I mit hoved er Karen en marionet. "Hvad gør boller...?
Jeg skulle til lægen... Det er længe siden.
Jeg havde problemer i Douglas-området, i bred forstand.
Min egen læge var der ikke, så jeg fik hendes erstatning.
Den læge havde jeg aldrig nogensinde selv valgt.
Vi var et skidt match og kunne ikke enes. Han var et arrogant røvhul.
Altså han var en kvalificeret læge. Ja, bestemt.
Men det Venn-diagram krydsede meget over.
Vi kalder ham dr. Pik-Biskuit.
Sådan.
Dr. Pik-Biskuit besluttede, efter ikke at have taget nogen tests,
at løsningen på mit Douglas-ubehag...
...var, at jeg skulle på pillen.
Pillen. Endnu et bevis på navngivningen.
"Pillen." Det er fandeme vagt, ikke?
"Det meste du ordinerer, doktor, kan kaldes en pille."
"Ja, men det er pillen."
Det lyder som en enorm pille, der står på torvet,
som vi alle bider af. "Det er mandag."
-"Hvad gør den?" -"Heksekunstner. Hold kæft."
Jeg sagde til ham: "Jeg vil ikke tage pillen.
Det har jeg gjort før, og pillen giver mig selvmordstanker."
I troede, traumerne var ovre.
Pik-Biskuit blev sur over, at jeg bragte det op ved bordet.
Bordet er en konsultation om min krop. Han sagde: "Nej, tak."
Og ved I, hvad han gjorde? Tyssede på mig.
"Det vil være klogt af dig at høre efter."
Vores første skænderi.
Og jeg gjorde, som jeg altid gør, når der er konflikt.
Jeg jokede. Her er den.
Jeg sagde: "I stedet for pillen, hvorfor ikke bare få en hysterektomi?"
Ja. Jeg ved ikke, hvorfor han ikke forstod den.
Hvad angår jokes, er det en klassiker. Jeg ved ikke...
...hvornår det ikke er en joke.
På hvilken planet har jeg ikke kontrol over min krop?
Ikke den her. Så det er tydeligvis en joke.
Og det var tydeligt, for jeg brugte andre ord
og ikke lægesprog.
Jeg sagde ikke "hysterektomi."
Jeg sagde: "Hvorfor fjerner vi ikke bare hele lortet?
Og hvis han ikke var med, så fulgte jeg op med:
"Jeg har hørt, at udrensning er på mode, doktor.
Og det spreder ikke glæde."
Tak. Det glæder mig, at I synes om den joke.
For det gjorde dr. Pik-Biskuit ikke. Han forstod den ikke.
Så jeg forstod ikke hans menneskelighed.
Derfra eskalerede tingene, og han begyndte at råde ad mig.
Og da det var på sit højeste, begyndte jeg at græde.
Og det tog dr. Pik-Biskuit som bevis for, at hans diagnose var korrekt.
Jeg var hormonel.
Klassisk vej ud, Pik-Biskuit.
Mænd der kalder kvinder hormonelle.
Det er den største hobby nogensinde indenfor menneskeheden.
En mand må kalde en kvinde hormonel,
når kvinden gør eller siger noget, manden ikke kunne forudse.
Sådan.
"Uha, det forventede jeg ikke, så du er en klynge af indre kaos,
som udgør en kælling."
Mænd kalder kvinder hormonelle, som om de ikke selv har hormoner.
Det pisser mig af.
For hør lige, gutter. I har også hormoner.
Og I bliver også irriterede.
Det gør I.
Af og til klemmer Karen lidt sammen...
...og I farer op. Det er fair, vi er alle mennesker.
Jeg spiser selv lidt mørk chokolade, når der er fuldmåne.
Heksekunst.
Men jeg har aldrig slået en dør. Så det gælder os alle.
Hvad tror I, at "drenge er drenge" betyder...
...hvis mænd er så gode til at styre deres hormoner?
Det er ikke alibi for seksuelt overgreb, som så mange ellers ønsker.
Ved I, hvad det betyder?
Det betyder, at vi ikke forbereder dem til verden.
Det betyder, at vi godt ved det.
Vi ved godt, at drenge styres af hormoner.
Vi er kulturelt ude af stand til at holde dem ansvarlige,
så vi holder kvinder ansvarlige.
Stop så!
Det er lokkemad, I idioter. Lad det være!
Det er ikke til jer.
Det er ikke et optog.
Når jeg gør det, skal jeg gå rundt om lokkemaden.
Jeg behøver ikke mine hormoner for at være urimelig.
Jeg ville elske, hvis mænd vidste det.
Jeg kan være urimelig, fordi jeg har lyst til det.
Jeg har mange, hvad jeg kalder "kuglefisk-øjeblikke."
Kuglefisk bliver forskrækkede og så... "Det er løsningen."
Nej, det er ej.
Det sker. Jeg fyldes op med raseri,
og jeg kan ikke gøre noget ved det, fordi jeg bare...
"Hvis du spiser mig, er du færdig, men ellers er jeg her."
Og der skal ikke meget til, før det sker.
Ikke noget stort. Såsom stenalderdiæten.
Ikke engang blink ad mig med det lort.
Fordi min reaktion er ude af kontrol. Ude af proportioner.
Nogen vil sige: "Jeg er på diæten," og jeg siger "Er du?
Et, jeg er ligeglad. Og to, din ånde stinker.
Spis nu noget fiber, for helvede.
Tre, vi ved ikke, hvad de spiste.
Vi aner ikke, hvad mennesker i stenalderen spiste.
Men vi ved med sikkerhed, at de ikke spiste blomkålspopkorn, din nar!"
Og det betyder ikke noget, hvor jeg er i min cyklus.
Samme vrede.
Find Holger er endnu en.
Fuck ham.
Fordi hvorfor er Holger? Hvorfor?
Hvorfor har vi spildt så mange timer
i generationer af børn på at lede efter den nar?
Fordi man leder og leder, og man engagerer sig.
Du bliver bekymret og tænker: "Jeg håber, han er okay."
Og så finder du ham, og intet er galt. Nogensinde.
Han er altid bare på ferie, og han virker til at have det rart.
Fuck dig, Holger!
Han burde finde sig selv, ligesom resten af os.
Helt ærligt.
Hvis man vil se en børnebog, der viser den hvide mands privilegier,
så er det ham.
Her har vi en mand, der ingen indsats gør.
Han gør slet ingen indsats,
men forventer, at alle på jorden bekymrer sig om, hvor han er henne.
Bare udskift din grimme jumper, kammerat.
Den svinger lidt afhængig af månen og tidevandet.
Men hvilket spild af mine følelsesmæssige ressourcer.
Jeg spilder dem også på Teenage Mutant Ninja Turtles.
Stort problem.
Det er Donatello. Hør her.
Teenage Mutant Ninja Turtles er en gadebande,
og det er faktisk ikke problemet.
Det er en tegneserie og tv- og filmserie,
og målgruppen er stort set unge drenge.
Teenage Mutant Ninja Turtles har navne.
Der er Michelangelo, Leonardo, Raphael og Donatello.
Opkaldt efter renæssancekunstnere.
For intet skriger freskomalerier som nunchucks, vel?
Nej.
Det interessante ved renæssancen, hvad vi forstår som renæssancen,
er den italienske højrenæssance. En kort kunstbevægelse på kun tyve år.
Den varede fra 1500 til 1520. Færdig.
Michelangelo, Leonardo og Raphael var alle på deres bedste i de 20 år.
Donatello? Nej.
Nej. Han var død.
Han døde i 1465.
Han hører ikke til i deres gadebande!
Han er død!
Ved I, hvem der hører til i gadebanden?
Tizian. Det burde være Tizian.
Ved I, hvorfor Tizian ikke er med i den gadebande?
Fordi tv-seriens målgruppe
ikke kunne håndtere et navn, der begynder med "tit" på grund af hormoner.
Vi forbereder ikke drengene på den virkelige verden.
Eller historien, som de skrev.
Og de er skildpadder.
De er ikke havskildpadder!
De er skildpadder. Skildpadder stamper. Havskildpadder flapper.
Jeg forstår...
Jeg forstår godt, at de er mutanter.
Men de bruger nunchucks.
Så de er nødt til at besidde lidt jordiske fingerfærdigheder,
og det er ikke nok!
Vi forbereder ikke drengene på den virkelige verden.
Hvad hvis de tog til Galapagosøerne? På spanden.
Min seneste kuglefisk-episode...
...var under en samtale med en fyr,
som sagde, at golf ikke er en sport...
...fordi det ikke stresser dit kardiovaskulære system.
Er det ikke bare ikke interessant?
Lige meget hvordan det siges. Kedeligt.
Og han blev ved med at tale.
Han sagde: "Hvis du deltager i noget,
uden det stresser dit kardiovaskulære system, så deltager du ikke i en sport.
Du spiller blot et spil."
Og den samtale gjorde mig så fandens vred, at det føltes som en sport.
Jeg håber ikke, nogen her tænker: "Endelig.
Hun forsvarer golfs ære."
Det er ikke det, der foregår.
Jeg håber, at golf er trist.
Jeg håber, at tårerne flyder,
for jeg hader golf med al den vrede, jeg kan samle sammen.
Sikke et kæmpe spild af land, tid og vand.
For fanden da.
Helt ærligt.
Mænd, der har familier og spiller golf,
er nogle kusser.
I har ikke tid. I har en familie.
Ikke seks timer til at valse rundt i en park,
mens jeres kvindefolk laver ulønnet arbejde.
Bliv nu voksne!
Endnu et bevis på mænds navngivning.
Det værste, man kan kalde nogen?
Kusse.
Det henviser til det kvindelige kønsorgan. Når jeg bruger K-ordet, mener jeg det.
Det er det værste, du kan sige,
men jeg forbinder det ikke med egen eller nogen andens biologi.
Ved I, hvad jeg ser, når jeg siger K-ordet?
En golfspiller.
En rig, hvid idiot i chinos med én handske.
Sikke en kusse.
Det er ikke tilfældigt, at der kun er kusser i de klubber.
Kom nu.
Mit sidste show, Nanette, gjorde, at mange folk fik kuglefisken.
Så har du opnået noget. Jeg siger folk, men det var kun mænd.
Hashtag "ikke alle mænd." Okay?
Det er selvfølgelig ikke alle mænd. Det har det aldrig været.
Det er generelt kun dem, som bruger det hashtag.
Det er dem.
Mænd udtalt som "mig."
De mænd gør alt for at sørge for,
at jeg ved, at Nanette ikke var comedy.
"Fordi jeg grinte ikke hele tiden."
For det første, godt.
Hvis du grinte hele tiden under det show, hvad er der så galt med dig?
For det andet, ja. Jeg skruede ned for latteren. Den beslutning står jeg ved.
Jeg var ikke halvvejs og tænkte: "Fuck, ikke flere jokes. Trist historie-tid."
Jeg ved godt, at Nanette teknisk set ikke var comedy.
Men jeg er ikke idiot.
Showet skulle have et bredt publikum, så hvis jeg skulle narre folk...
...ved at kalde det comedy...
...så er det teknisk set en joke.
Men jeg må sige...
Jeg må sige, at en dårlig joke gjorde mange mænd meget vrede,
at jeg troede, jeg ville anklages for at skrive en sport.
Det går mig ikke på, okay? Det gør det altså ikke.
Jeg står her stadig. Jeg føler mig ikke truet, jeg kan lide det.
Udover dødstruslerne, så er det sjovt.
Ikke? Men når jeg får en kuglefisk-episode...
...så antager jeg altid, at problemet ligger hos mig, ikke?
Hvis jeg bare... Det er ikke en god start på en dialog.
Jeg har aldrig skrevet til Donatello eller Holger.
Ligegyldigt. Den ene er død, den anden er aldrig hjemme.
Men stadig...
Det ville jeg ikke.
Men den dag i dag er der stadig mænd, som skriver
for at sige, med store bogstaver, at de aldrig har hørt om mig.
Det er en gåde. Hvordan ved de det?
Jeg kan ikke føle ydmygelsen, som de vil have, jeg skal føle,
for jeg er alt for bekymret for dem.
For det er sgu hårdt. Hvis nye ting gør så ondt...
Det er et indlæringsproblem. Tænk på skolen for sådan en person.
Divisionsregning. "Det har jeg fandeme aldrig hørt om!"
Jeg blev anklaget for at lave skumle ting under dække af comedy.
Det blev jeg. Såsom en monolog.
Sikke et monster, hvis det er sandt.
En glorificeret Ted Talk.
Et one-woman show.
Et foredrag. Et fandens foredrag.
Kan I tro det? Et foredrag.
Nanette var fandeme ikke et foredrag eller en monolog.
Jeg sad ikke på en stol med et spotlight. Det var ikke en fucking monolog.
Og en glorificeret Ted Talk? Hvorfor skal de glorificeres?
De er helt okay.
Og et one-woman show? Det siger du ikke, Sherlock!
Det var fandeme ikke et foredrag.
Vil du have et foredrag, så får du det fandeme.
Det her er et foredrag!
Der hersker debat om...
...hvornår højrenæssancen begyndte.
Nogle siger i 1490, mens andre hævder, den begyndte i 1500.
Uanset hvad var Donatello død.
Tilbage i 1500-tallet havde Karen meget kolde hænder.
Varm dem lige op, Kaz. Helt ærligt.
Dette er Raphaels Skolen i Athen.
Her har Raphael lige så venligt malet alle mændene,
som navngav alle tingene.
Så...
Mændene er ikke Raphaels samtidige, selvom det ligner.
Det er de gamle grækere,
og da Raphael malede det her, var alle grækerne døde.
Ikke alle grækerne.
Mange grækere lever i bedste velgående i dag.
Hej og velkommen.
Nej, kun de gamle grækere. De er alle døde.
De boede på en travl vej, bygget af de gamle romere.
Så hvem er der? Vi har Pythagoras. Har har travlt med at navngive trekanter.
Den var spids.
Der er Sokrates. Han faldt vist. Klassisk Sokrates.
Tænker godt, går skidt. Rucola.
Hvad lavede kvinderne, mens mændene navngav alle tingene?
Så vidt jeg ved,
så stod kvinderne i grupper af tre, nøgne...
...og ventede på, at mændene navngav alle tingene.
Man kan se det her i midten.
Hun siger: "Hvad har du i hånden, Karen?"
"Bare lidt forskelligt."
Kvinder holder bare på ting og håber, at det ikke er giftigt.
De venter på, at mændene navngiver tingene.
Det blev malet før sengen blev navngivet. Kvinderne forsøger at rede sengene
og smider bare lagnerne op i træerne.
"Jeg ved det ikke. Lad os bygge et fort.
Vi gør det til et fint fort.
Jubi, fortet er færdigt!"
At danse nøgen i grupper af tre i skoven
er kvinders yndlingshobby i verdenshistorien.
Og vi elsker det. Lyder det ikke som det sikreste nogensinde?
Det ligner måske en afslappende, løssluppen tur i skoven
på en helligdag, intet drama.
Men se så gruppen af kvinder her.
Det er for stramt til at have det sjovt.
Det antyder spænding.
Hvad er der sket? Har nogen nævnt diæten?
Nej.
Denne centrale figur har indset, at det stof, det stykke gazebind
dette mulige fort, om man vil...
...er så langt oppe i røven...
Så langt oppe i røven, at det dækker begge fannies.
Og hun er vred.
Det er værd at nævne, at dette ikke er et fotografi.
Det er ikke et tilfældigt fotografi...
...der har fanget et uheldigt øjeblik. Akavet.
Nej, det her er et maleri.
Hvilket gør det her til...
...en beslutning!
Det er en beslutning, som en mand tog og brugte tid på.
Jeg har autisme.
Det er en lille monolog.
Jeg blev diagnosticeret sent. For fire år siden.
Fire år siden.
Men jeg selvdiagnosticerede først,
hvilket er godt at sige til første møde. De elsker det.
"Sig mere om, hvad du tænker."
Den eneste grund til, at jeg stillede en selvdiagnose,
var fordi folk sagde det til mig.
Efter shows kom folk og sagde: "Jeg tror, du har autisme."
I forhold til alle dem, som har gjort det, så tror jeg, de alle var på spektret.
For det er sådan, vi gør tingene.
Vi tænker: "Jeg har noget information, som du vist mangler.
Du er måske ikke klar, men jeg siger det alligevel,
for viden er magt, uvidenhed er et bur, og følelser kan fikses. Hav en god dag."
Men jeg forstod ikke nok om autisme til at forstå, hvorfor jeg havde det.
For når vi tænker autisme, så er det noget med unge drenge og matematik.
Men intet af det passer på mig. Så folk sagde: "Jeg tror, du har autisme."
"Hvordan ved du det?"
Altså jeg er vaccineret, men ellers...
Der var den.
Sæt jer til rette.
Af alle de giftige myter om autisme, så må den være allerøverst.
Specielt fordi vi ved...
...at vaccinationer ikke giver autisme.
Ved I, hvad der giver autisme? Nej, det ved I sgu ikke.
Og hvis…
Hvis du tror, at du ved det, så gør din selvtillid dig dum.
Jeg ved også, at jeg ikke kan sige noget, som vil ændre deres sind.
Det ved jeg, fordi sådan virker lukkede sind ikke. De virker ikke.
Der er helt lukket. Ikke?
For at åbne et lukket sind skal det gøres indefra.
Så jeg ved godt, jeg ikke kan ændre det, men jeg prøver alligevel.
Fordi ved at beskylde dem for have et lukket sind,
så vil de reagere og sige: "Nej," og så er jeg inde.
Og der er også anti-vaxxers her i salen.
Giv jer ikke til kende. Det er ikke, hvad der foregår her.
I er i undertal.
Og jeg ved godt, I kan lide at pynte på det, men den går ikke her.
Og også...
Og der vil være anti-vaxxers i salen, uden tvivl,
for min målgruppe er rige, hvide, forkælede kvinder,
og det er et Venn-diagram, med mange krydsninger.
Men hvis du er en anti-vaxxer,
så vil du ikke synes om den næste del.
Men hvis du har grint igennem hele showet,
og du så stopper nu, så vil alle vide det.
Så hvis det ikke skal ske...
...så gør sådan.
Du vil ikke synes om det. Gør sådan.
Okay, anti-vaxxers. Lad os sige, at I har ret.
Det har I ikke.
At lade som om er ikke videnskab...
Lad os lade som om, I har ret. At vaccinationer giver autisme.
Det gør de ikke.
Hvad så nu?
For som en, der er på autisme-spektret, så hør lige her.
Jeg tager gerne en for holdet.
Og jeg siger ikke, at autisme er nemt. Det er det ikke. Det er svært.
Og det vil jeg ikke benægte.
Men det er trods alt godt at have et liv,
og det er især godt at have et liv i en verden uden polio!
Polio er slemt!
Og det er et faktum. Ikke en følelse.
Og jeg vil hellere have autisme, end at være en sociopat som dig.
Lad mig forklare.
For hvis du tror, at dit eneste barn
er vigtigere end alle andre til sammen, så spiller du ikke på holdet,
og hvis du ikke vil spille på holdet, hvorfor fanden har du så børn?
Skaf dig selv en kæle-sten og slet så din fucking blog!
Så er det sagt.
Jeg ved godt, at når showet først streamer...
...så er jeg mål for en hel hadekampagne fra anti-vax-bevægelsen.
For de er koordinerede.
Det er ikke tilfældigt. De er en kult. Og jeg har kun...
Jeg har kun optrådt med den del i et rum ad gangen,
og hadebeskederne kommer allerede, og de er målrettede og giftige.
Men det er fint. Jeg spiser det som snack.
Det er fint.
I ved godt, hvorfor jeg snacker på hate, ikke?
Sådan bliver man immun. Det hedder mikrodosering.
Ja. Jeres hate er min vaccine.
Hvad vil I gøre? Jeg har allerede autisme.
Jeg har det, der kaldes højtfungerende autisme,
hvilket er et forfærdeligt navn,
for det giver indtrykket af, at jeg fungerer højt.
Det passer ikke.
I forhold til at være på spektret,
så føles det som at være den eneste ædru i et rum fyldt med alkoholikere.
Eller omvendt.
Alle er på en bølgelængde, som du ikke helt kan få adgang til.
For at vise det...
Denne kvinde...
...er på spektret. Det er...
...min livshistorie.
Ærlig talt. "Der var begravelse samme sted, samme tid sidste uge.
Hvorfor vidste jeg ikke det?
Hvorfor kysser de? Det er en klam lyd."
Ingen fortæller mig noget. Jeg springes altid over.
Jeg kan huske, at jeg gik fra at være kæledæggen
til at være lærerens ærkefjende på én enkelt lektion.
Og inden min diagnose, så forstod jeg ikke, hvad der skete.
Lektionen handlede om præpositioner, så sæt jer til rette.
Jeg kan lide min lærer. Hun var god.
Hun forklarede godt, men sådan her gik det galt.
Hun begyndte med: "Forestil jer en boks."
Og det kunne jeg godt. Jeg tænkte visuelt. En solid boks.
Tredimensionel, intet stort. Sådan.
Men så sagde hun: "En præposition
er et ord, som forklarer dit forhold til boksen."
Og da faldt mine tanker fra hinanden,
for jeg tænkte: "Er jeg i et forhold med en boks?"
Så sagde hun: "Du kan være bag ved boksen.
Ved nogen, hvad præpositionen er der?"
Nej, men jeg havde et spørgsmål.
Jeg sagde: "Er jeg lavet af boks?"
Lad mig forklare. Jeg tænkte, at hvis vi var i et forhold, så delte vi DNA,
og det gav mere mening, hvis jeg var lavet af boks end omvendt.
Men min lærer forstod ikke
den begavede tankegang i mit hoved.
Hun blev forvirret og sagde: "Nej, Hannah, det er du ikke.
Det var overraskende.
Okay, så du kan være foran boksen.
Kender nogen præpositionen der?"
Nej, men jeg havde et til spørgsmål.
Jeg sagde: "Har boksen et navn?"
Hvis den havde et navn, så ville jeg lære om vores forhold.
Måske var vi kusiner.
Hun sagde: "Nej, det er en boks. Bokse har ikke navne, Hannah.
Kender du nogen bokse med navne?"
Så nævnte jeg morgenmadsprodukter.
"Ja, okay.
Du kan være ved siden af boksen. Kender nogen præpositionen?"
Nej, men jeg havde et til spørgsmål.
Jeg husker ikke tanken bag,
men jeg husker, jeg stillede det, og at alle grinte,
og jeg anede ikke hvorfor.
Men jeg husker, jeg kunne lide følelsen.
Her er spørgsmålet.
Jeg sagde: "Må jeg gerne spise boksen?"
Ja, og alle grinte, undtagen mig og læreren.
Jeg ved ikke, hvorfor hun ikke grinte.
Hvad angår jokes, er det en klassiker.
En lille lebbe spurgte, om hun måtte spise boksen.
Hun syntes ikke, det var sjovt. "Okay. Fint.
Rolig. Det går skævt nu.
Lad os forestille os noget andet i forhold til boksen.
Okay? Hvad med en pingvin?
Pingvinen kan være inde i boksen. Kender nogen præpositionen?"
Nej, men jeg havde nogle spørgsmål om pingvinen.
Jeg sagde: "Hvad er pingvinen lavet af?"
Det var spørgsmålet, der ødelagde min lærer.
Du ved, du har ødelagt din lærer,
når en lærer, som aldrig bander, bander helt vildt.
"Hvad er pingvinen lavet af?"
Hun siger: "Pingvin? Altså...
...den er lavet af fucking pingvin!"
Og hvad svar angår, så er det...
Det er vandtæt. Det er et fantastisk svar.
Det kan man ikke betvivle. Det er et godt svar.
Jeg tænkte: "Jeg er på afveje."
Jeg havde andre spørgsmål, men tænkte: "Ikke lige nu. Hun virker sur."
Jeg tænkte: "Jeg gemmer spørgsmålet."
Og det var min fejl. Jeg skulle have stillet det der i kaosset...
...eller ladet være.
Fordi jeg gjorde det værste og ventede, til hun følte sig i sikkerhed.
Så spurgte jeg.
Jeg ventede så længe, at lektionen var ovre.
Nu var det senere på dagen under stille læsning.
Jeg ventede så længe, at det ikke var et spørgsmål,
men en teori, som gjorde det værre.
Jeg sagde: "Hvad nu hvis...
...pingvinen spiste boksen?
Betyder det så ikke, at pingvinen er lavet af lidt boks?"
"Ud med dig."
Og det var første, men ikke sidste gang, jeg blev sendt ud uden at vide hvorfor.
For jeg var altså virkelig engageret i den lektion.
Jeg ville gerne vide, hvad en præposition var.
Jeg sad ikke: "Præpositioner?
Det har jeg sgu aldrig hørt om!"
Hun forklarede senere.
Hun sagde: "Du var med vilje en lille stump."
"Men jeg er ikke en trekant."
Jeg lærte ikke, hvad en præposition var den dag.
Det ved jeg nu. Det er ovre.
Og jeg ved, at hvis pingvinen åd boksen...
...så ville pingvinen være omkring boksen.
Den dag hvor jeg blev diagnosticeret med autisme, var en god dag.
Det føltes som at få nøglerne til en by bestående af mig.
For nu kunne jeg forstå
mange af de ting, som havde forvirret mig førhen.
Såsom min intelligens uden at kunne vise det.
Hvorfor jeg ikke kan udfylde blanketter.
Hvorfor jeg i hele mit liv har følt mig så isoleret,
selvom jeg forsøgte at være med på holdet.
Og det er sagen ved spektret. Det er ensomt.
Jeg har det svært med forbindelser,
fordi min hjerne fører mig til steder, hvor ingen andre bor.
Og du kan ikke bare tale med folk om Douglas-lommen i hundeparken.
Det kan folk ikke lide, og jeg har forsøgt det flere gange.
Jeg er her ikke for medlidenhed, men for at ruske op i jeres selvtillid.
For jeg har fundet en måde at dele mine tanker på.
Ikke sandt?
I kan kalde det her, hvad end I vil.
En monolog. Et foredrag.
Du siger "tomat," jeg siger "ketchup, travl vej."
Det her show er en metaforisk præposition, som forklarer forholdet mellem
hvad du tænker, du tænker, jeg tænker...
...og hvad jeg kan tænke.
For jeg kan lide måden, jeg tænker på.
Hvis verden er god og jeg er god i den,
så kan jeg være sjov og tænke videre.
Der er skønhed over min tankegang.
Jeg tænker ikke ud af boksen.
Men det viser sig, at hvis jeg spørger pænt,
så må jeg gerne spise boksen.
Se der.
Sponsoreret af McDonald's.
Kan I se ham?
Sikke en kusse.
Det er Sankt Bernard.
Det er Sankt Bernard, Jomfru Maria, det er baby JK og så en lille løve.
Kan I se hovedbegivenheden på billedet?
Jomfru Maria...
...sprøjter mælk på hans fucking ansigt.
Halløjsa.
Ham her siger: "Jeg plejer at være den underlige. Jeg er en lille løve."
Men nej,
for Jomfru Maria sprøjter mælk på hans fucking ansigt.
Det fortæller, hvordan Bernard blev til Skt. Bernard.
En dag var han bare Bernard, og så fik han en vision.
Og i den vision viste Jomfru Maria sig...
...og sprøjtede mælk på hans fucking ansigt.
Jeg dømmer ham ikke. Vi har alle drømt lidt.
Vi har alle haft en drøm og tænkt: "Det vidste jeg ikke om mig selv."
Det er fint.
Det er mærkeligt, at han ikke tænkte: "Det ryger under 'fortroligt.'"
Det gjorde han ikke.
Han vågnede og tænkte: "Gutterne skal vide det."
Gutterne mødes og siger: "Det er utroligt. Han skal kaldes for Sankt."
Nu hedder han Sankt... Hvad?
Hvad?
Han hedder Sankt, fordi han havde en våd drøm?
Og nu har han den titel?
Han oplevede miraklet af sprøjtende mælk og hedder nu Sankt?
Han gjorde det til at handle om sig selv, og han er nu...
Det er en lav standard.
Det beviser, at mænd har opkaldt alle tingene
og det er aftalt spil.
Det er ikke nok.
Lad os tale om meritokrati. Dette er Sankt Cæcilia.
Hun skulle spille på en satans cello!
Hvad gjorde Bernie?
Det er ikke nok.
Er det ikke underligt, at celloen var opfundet,
men ikke nodestativet?
Hvorfor er de stadig afhængige af små, nøgne babyer?
Mit yndlingsmaleri.
Dette er Den Sorte Hertuginde af den spanske kunstner Goya.
Jeg elsker det, for hun skulle betale meget for det portræt,
og det gjorde hun også,
så hun kunne fortælle folk i de kommende århundreder...
...at hun har sko på.
"Jeg har sko på! Y'all, jeg har sko på."
Det var det, hunden sagde i hundeparken.
"Jeg har sko på."
Kvinder, der sidder fast på sten,
er den andenmest populære hoppy i verdenshistorien.
Verdenshistorien.
Det er under... Den er lavet af sten.
De sidder bare fast. Se, hvad sker der her?
Se lige...
Det er noget saltet vand.
Hun svømmer ikke. Hun glider på overfladen på sin fanny.
Hvad med knæene?
Katten har et slagtilfælde.
Ham her: "Tak Gud for, at du er nøgen. Jeg maler et landskab."
Det er en stor baby.
Det er en klump.
Der skulle hives noget ud af Douglas-lommen for at have plads.
Det er Venus fra Willendorf.
Hun er ældre end mange græske skønheds- idealer. Kender I dateringen?
Stenalderen.
Jeg er på diæten, røvhuller.
Jeg er på diæten.
Manden her er i Slytherin.
Manden her er i Hufflepuff.
Se, det er den famoso doktor.
"Jeg er dr. Pik-Biskotti. Jeg har to hatte på."
Det er Karen, alle sammen. Her er hun. Der er Kaz.
Der er hun og fylder sin kurv op. Godt gået, Kaz.
Stadig på stilken.
Så holder de længere.
Hvorfor den beslutning?
Det er en beslutning!
Den baby kunne være på boksen.
Han kunne være ved siden af boksen, endda en fucking pingvin!
Hvorfor? Det er en beslutning!
Det er også det første kendte portræt af Louis C.K.
Tekster af: Niels M. R. Jensen