Downloaded from YTS.MX
YHDYSVALTAIN LAIVASTO ESITTÄÄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Olen tohtori Walt Miner.
Puhun tänään LSD:stä.
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Emme ole koskaan antaneet LSD:tä elävälle olennolle -
sen vaikuttamatta.
Sillä on vaikutus kaloihin, hämähäkkeihin, kaneihin, koiriin ja kissoihin.
Ehkä kiinnostavimpana kaikista,
jostain syystä sitä annettiin kerran norsulle.
Ja norsu kuoli siihen.
Joillakuilla on huono kokemus heti ensimmäisellä kerralla.
Toiset ehtivät kokeilla 30, 60 tai jopa sata kertaa -
ennen huonoa trippiä.
Mitä huonosta tripistä seuraa? Välitön hulluus.
Usein matka Mikä-Mikä-Maahan ikiajoiksi.
LSD-tripissä ei ole mitään aikuismaista tai sivistynyttä.
Käyttäjät ovat täysiä typeryksiä.
Vähän kuin venäläistä rulettia.
Huumeiden käyttöä on opetuselokuvissa kuvattu aina -
jokseenkin liioitellusti ja hysteerisesti.
Panikoivia vanhempia, sekoavia nuoria,
ikkunasta hyppiviä ihmisiä.
Huumeet voivat toki olla vaarallisia,
mutta niistä voi myös olla suurta hupia.
Millainen ihminen haluaa kokea jotain, joka on vaarallista ja hupaisaa?
Jos ei muuta,
toivon ainakin, että illan elokuva vastaa kysymykseen.
Nauttikaa.
Tuskin psykedeelit ovat ratkaisu maailman ongelmiin, mutta ne voivat olla alku.
Kaikki nerot käyttivät. Einstein, Steve Jobs, Jimi Hendrix, ASAP Rocky.
Mietin aina: "On pakko olla enemmänkin..."
Ja kun sitten otin happoa, tajusin: "Ihan totta. On paljonkin enemmän."
Näkemykseni muuttui huumeiden suhteen.
Oivalsin paljon siitä, miten näen todellisuuden.
Olen ottanut ainakin sata, varmaan lähemmäs 200 kertaa.
Kahdeksan jälkeen on virallisesti hullu. -Niin sanotaan.
Olen ottanut sieniä ehkä 12 kertaa.
Sieniä varmaan 12 kertaa.
Takuulla 50 kertaa.
Käytin paljon happoa. -Paljon happoa.
Käytin paljon happoa. Varmaan 500 trippiä.
Otin kerran happoa.
Ehkä ei olisi edes tarvinnut. Olisin vain voinut katsoa tämän dokumentin.
Kaikki mukana? Elokuva alkakoon.
LSD, PEYOTE, AYAHUASCA, SIENET, DMT
TILA, PUITTEET
HAVAINTOKYKY
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Psykoaktiivisten aineiden luokka on hyvin laaja.
Minä tein kokeiluja hallusinogeeneillä.
Ne aiheuttavat tietoisuuden tilan, joka on hyvin erilainen.
Havaintokyky ja kognitio -
toimivat hyvin eri lailla.
Aluksi tuntuu, ettei se kaikki ole todellista,
mutta vaikutuksen lakattua miettii, mikä on todellista.
En toivoisi, että tässä tehdään "älä vain kokeile" -kampanjaa -
ja pelotellaan huumekokemuksilla,
koska minusta ne ovat arvokkaita kokemuksia.
Kun olen kokenut huonoja trippejä, ja niin on käynyt monesti,
tajuan aina, että juuri sitä tarvitsin.
Joskus se potkii persuksiin,
ja joskus on hyvä hilata egoa hiukkasen alaspäin.
Toisaalta kokemus voi olla myös äärimmäisen antoisa,
täynnä rakkautta ja tukea, keveyden tunnetta,
ja uskonnollista yhteyden tunnetta planeettaan.
Hyvä ja huono siis tasapainottavat toisiaan.
MAAILMANKAIKKEUS RATKESI AUKI
Yhtenä päivänä ystäväni antoi minulle kuivattua peyotea,
jota en ollut ennen kokeillut.
Asun maatilalla Englannissa.
Otin sen klo 11:n aikaan.
Matkalla päärakennukseen -
minulle alkoi tulla erikoinen tunne,
kaikki heräsi eloon,
ruoho alkoi puhua minulle...
Sting!
Siirryin hyvin nopeasti psykedeeliseen maailmaan.
Puut vilkuttavat minulle jotenkin musiikillisesti.
Sting!
Kävelen tilan ohi.
Minulla on tilanhoitaja, jonka nimi on John.
Hän kutsuu minua kiireesti apuun:
"Sinun pitää auttaa minua!"
Vastaan: "Minulla on kyllä juuri... kiire."
Hän sanoo: "Ei, tarvitsen apuasi.
Yksi lehmistä poikii ja sillä on vaikeuksia,
ja tarvitsen apuasi.
Ilman apua se kuolee. Tosi paha paikka."
Hänen puhuessaan alan olla vielä enemmän sekaisin -
ja hämilläni.
Kävelen siis Johnin luo,
ja lehmä on hädissään, se valittaa ja sillä on kovia kipuja.
Kokemus onnistuu hyvin kirkkaasti -
tuomaan esiin kuolevaisuuden idean,
eikä sitä voi väistää.
Oma kuolevaisuus, tämän planeetan kuolevaisuus,
syntyvän pikku sonnin ja sen emän kuolevaisuus.
Sitä ei pysty kiertämään.
Se on tietoisuuden keskeinen kysymys.
Jonain päivänä meitä ei enää ole. Miten tulemme sen kanssa toimeen?
Sidomme siis köyttä -
vasikan etujalkoihin ja päähän, ja minun tehtävänäni on vetää,
kun John ohjaa toimenpidettä.
Päällemme sataa sikiövettä ja kaikenlaisia nesteitä.
Koko juttu kestää noin 20 minuuttia.
On kuin vetäisin valasta kalastusalukseen.
Ja vain enemmän kujalla.
Lopulta saamme sonnin ulos.
Sen emä hengähtää helpotuksesta, ja minulle -
koko maailmankaikkeus on ratkennut auki.
Se oli kuin elämän tarkoitus.
Sanoisin, että psykedeelinen kokemus -
pyyhkii -
"sen" pois ajatuksesta "minä ja se".
Siitä tulee "minä ja sinä".
Aivan kaikki, oli se sitten puu, joki tai kivi...
Sen myötä ymmärtää, että meillä on yhteys,
meidät on tehty samasta aineesta.
Kun maailmaa kohdellaan vain esineenä, sitä kohdellaan usein huonosti.
Jos maailman näkee osana itseään,
sitä alkaa kohdella paremmin.
Ei se mikään päivittäinen juttu ole. Siihen pitää valmistautua.
Pitää olla jokin tarkoitus. "Okei, haluan kokea tämän,
ja toivon, että voin kokemuksen myötä -
kirjoittaa laulun -
tai kirjoittaa romaanin tai haluan rakastella -
tai kohdella perhettäni paremmin, olen parempi kansalainen."
Jos mielessä on tavoite -
ja sitten ryhtyy kokemukseen, siitä palkitaan.
Jos tavoitteena on vain saada pää sekaisin, niin sekaisin se menee.
Neuvoisin välttämään sellaista.
Totta puhuen en muista, että olisimme jutelleet siitä,
muistan vain, miten hän antoi sen -
ja heitimme sen suoraan suuhun.
Emme ajatelleet yhtään mitään.
Ei minkäänlaista harkintaa.
Se olisi voinut olla iso päätös.
KÄÄNNEKOHTA
Olin nuori koomikko New Yorkissa.
Kaikki me koomikot hengasimme usein illan päätteeksi samassa ravintolassa.
Vanha hipin näköinen mies käveli sisään.
Hänellä oli mukanaan sellaisia aika isoja valkoisia lappuja...
Ja 45 minuuttia myöhemmin: "Otimmeko me happoa?
En tunne mitään."
Aina, kun joku sanoo "en tunne mitään",
se on yleensä käännekohta.
"Tunnenko mitään? Mitä tunteminen on?"
Mitä tunteminen on? Miten voi tuntea jotain?
Ahaa, tältä LSD-trippi tuntuu.
Kaakao saapui,
ja oli kuin kermavaahto olisi hengittänyt.
Se oli liian elossa juotavaksi.
Leijuimme Washington Square Parkiin -
lauman kanssa, jota emme tunteneet.
Ehkä jossain määrin koditonta väkeä.
Tunnustelimme toistemme kasvoja,
nauroimme ja itkimme ja tajusimme huikeita juttuja.
Sitten sanoin: "Mennään minun luokseni."
Joo! -Jee!
Pötkimme pakoon.
Nousemme hänen autoonsa ja pääsemme valoihin,
ja punainen valo muuttuu vihreäksi,
sitten keltaiseksi, ja punaiseksi, ja vihreäksi,
keltainen, punainen, vihreä, keltainen, punainen...
Hän unohti, miten ajetaan.
Hän ei tiedä edes, miten sai käynnistettyä.
Pelkällä lihasmuistilla.
Hän ei tiedä, mitä tekee, miten autot toimivat.
Miten se toimii? Tiedämmekö muka, miten auto toimii?
Ei ajeta.
Selvä kaveri mukaan.
Ei ajamista, se on hullua.
Silloin haluaa olla matkustaja, ei kuski.
Haluan ajaa itse. En halua istua -
ja miettiä, että toinen näkee saman kuin minä.
Paras, kun ajan.
Kun katsoo valkoisia viivoja... Kaukaa ne näyttävät kohoavan.
Muistan, kun istuin autossa, ja käteni ajoivat itse.
Olisin melkein voinut vain katsella ikkunasta, koska kehoni ajoi.
Pysähdyin lopulta. Täysstoppi.
Mäki oli todella jyrkkä, mutten pudonnut taaksepäin.
Miten se on mahdollista? Sitten tajusin, ettei jalkani painanut kaasua.
Olin täysin pysähdyksissä Hollywoodin moottoritiellä.
Tie kutistui... ja katosi.
Näin pelkkää mustaa.
Sitten sen päähän ilmestyi pikkuruinen pääkallo.
Se tuli lähemmäs,
ja tie oli kallon sisällä,
ja suu aukesi, ja niin minut nielaistiin.
Älä aja happopäissä.
MITÄ ENEMMÄN TRIPPAAT
ÄLÄ AJA HAPPOPÄISSÄ!
AIHEENA LSD/PSYKEDEELIT
Hei, olen Tommy Roe.
Sinulle on varmaan jo selvinnyt, kuten minullekin,
että LSD on vahvaa kamaa.
Ja sitä se juuri on: kamaa.
KAMA, JOKA SAA SEKAISIN
Happo ja sienet ovat hallusinogeenien Coca-Cola ja Pepsi...
LSD, AYAHUASCA SIENET, PEYOTE
...mutta tripille pääsee muillakin.
Ayahuasca.
DMT.
Meskaliini.
Tässä on vain pieni osa yhdisteistä,
jotka voivat saada ihmisaivot kokemaan -
todellisuuden muutoksia ja hallusinaatioita.
Päätin, että haluan...
vihkiytyä kunnolla peyoteen.
Lensin Mexico Cityyn,
ja jatkoimme pakettiautolla vuoristoon -
tapaamaan ihmisiä, jotka vihkisivät minut peyote-kulttiin.
Ensinnäkin he tunkivat suuhuni hurjia määriä peyotea sekä strykniiniä.
Sitä katsoo ja miettii: "Tämähän on myrkkyä."
Suuhun vain.
Hyvin nopeasti olin ihan pöllyssä.
Aavikko itsessään on jo eräänlainen epätodellisen psykedeelinen kokemus.
Kun vain katsookin jättikaktuksia,
on villissä muukalaismaailmassa.
Sting…
Sitten minun ja kolmen muun silmät sidottiin.
Silmät kiinni ympäristö muuttuu kolmiulotteiseksi sarjakuvamaailmaksi.
Kuin olisi jonkinlaisessa avaruuselokuvassa.
Meidän piti kiivetä pyhälle vuorelle,
jonka nimen olen unohtanut, silmät sidottuina -
ja peyote-päissämme keskipäivän auringossa.
Kompuroin siis vuoren huipulle, mikä oli aika taival.
Pääsimme huipulle alkuillasta,
ja tunsin, että päälleni pirskotettiin jotain.
Tuumin, että nyt tulee suihku, olimmehan tosi likaisia.
Avasin silmäni, ja se oli verta.
Kuulemma peuran verta, joka kuuluu rituaaliin.
Päälleni kaadettiin peuran verta.
Se oli Halleyn komeetan aikaan.
Halleyn komeetta on aikamoinen, varsinkin peyote-tripillä,
koska se näyttää tuliselta lohikäärmeeltä.
Pelottava ja hyvin uhkaava.
Mutta se ei pelästyttänyt yhtä paljon kuin ajatus kuolevaisuudesta,
joka oli jatkuvasti läsnä.
Se oli -
haastavaa ja luullakseni myös merkittävää.
OHJELMAA KOULUN JÄLKEEN: LSD
Huumeet ovat mahtavia!
Psykedeelit ovat tosi cool.
Rakastan hallusinogeenejä.
Anna minulle nyt heti!
Tällaisia juttuja kuulee nykyään tavallisissa leikkipuistoissa.
Pelottaako se? Syytä olisi.
Yhä useampi nuori päätyy "kääntymään sisään, katsomaan ulos ja jäämään pois".
Miten me "kalkkikset" pääsemme jyvälle tästä hirveästä trendistä?
No, katsomme videoita. Esimerkiksi tätä,
joka kertoo pikkutytöstä. Kutsutaan häntä Emilyksi,
koska se on hänen nimensä,
ja hänen -
huonosta tripistään.
HUONO TRIPPI
Hei, miten menee?
Emily, meillä on illalla bileet,
ja olisi siistiä, jos tulisit.
Ei, mehän aiomme pitää hauskaa teillä -
äitisi valvovan silmän alla.
Vanhempia aina haukutaan, mutta eivät he niin kamalia ole.
Älä nyt, bileistä tulee hauskat. Paljon kovia huumeitakin.
Hyvä on, nähdään ehkä siellä.
Miten pahaa se nyt voi olla?
Kuka haluaa kovia huumeita?
Minulla olisi LSD:tä, sieniä,
happoa, sinitaivasta, purppuraa...
Marsin sinitaivasta, isoäidin tekohampaita,
Pac-Mania, Super Marioita ja Luigeja,
Regania ja oranssia auringonpaistetta...
Minä otan!
Auringonpaiste ei kuulosta pahalta. -Nimet voivat vaihdella,
muttei tarvitse olla Mayan kaltainen nörtti -
tietääkseen, mitä ne merkitsevät. Huonoa trippiä.
Kokeile nyt edes yhtä.
No, ehkä yhtä.
Älä, Emily. -Ajattele tulevaisuuttasi!
Taidan olla töötissä...
Outoa...
Siltä happo näyttää leffoissa. Aina ihan pieleen.
Elokuvissa käytetään aina kalansilmälinssiä.
Henkilön ääni madalletaan -
ja kaikki näyttää vääristyneeltä, ja henkilö tuumii: -
"Hurjaa, olen kamoissa!
Tunnen sieluni!"
Ainoa elokuva, joka pääsi melko lähelle, oli Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa.
Yhdessä kohtauksessa Johnny Depp on kasinolla,
ja lattia näkyy liikkuvan.
Kun näin sen, mietin: "Kyllä vain. Tuon happo tekee."
En tiedä, paljonko olet kokeillut, mutta useimpiin trippeihini kuului,
että aineissa ollessa tapahtui aina juttuja,
joita ei muutoin tapahtuisi.
Kummia ja tässä tapauksessa hirveitä juttuja.
KUMMIA JA HIRVEITÄ JUTTUJA
Hei, olen Anthony Bourdain.
Tykkäsin todella LSD:stä.
Minusta tuli teini 60-luvun lopulla,
ja olin karmean pettynyt, että koko hippiaika meni minulta oikeastaan ohi.
Luin hipeistä Life-lehdestä -
9–10-vuotiaana, ja homma näytti tosi hienolta.
En malttanut odottaa, että pääsisin San Fransciscoon -
käyttämään LSD:tä.
Jengi hyppii ikkunoista, varmasti mielenkiintoista.
Vanhempani olivat kauhuissaan, joten innostuin vain lisää.
Olin silloin täysin Hunter S. Thompsonin töiden lumoissa.
Ja sillä tarkoitan,
että meistä Thompson oli siisteintä maailmassa -
ja halusimme olla kuin hän.
Thompson tuo mieleen kuvan huonosta tripistä,
jossa kuollut isoäiti ryömii säärtä pitkin puukko hampaissaan.
Se oli meistä hauskaa.
Halusimme kokea sen tai ainakin selviytyä siitä.
Teimme suunnitelman viikonlopun automatkasta.
Sanoin vanhemmilleni, että olisin yötä kaverini luona.
ANTHONYN KAVERI
Hänellä oli auto ja harjoitusajolupa.
Siinä oli perusta, jolle loistosuunnitelmamme rakentui.
Ensin hankimme huumeita. Paljon happoa, vähän ruohoa,
Libanonin hasista, Gordon's Giniä ja kaksi koria Maximus Super -olutta.
En tiedä, miksi valitsimme sen.
Lisäksi, ja tämä on tärkeää: Quaalude-pillereitä.
Sitten otimme ison osan huumeista, myös LSD:tä.
Lähdimme ajamaan Catskillien synkeään sydämeen.
Joten ajelimme ja happo alkoi nousta päähän,
ja vastaan tuli kaksi liftaria.
Kaksi viehättävää nuorta naista, eksoottisia tanssijoita.
Toinen heistä esitteli itsensä nimellä Panama Ray.
Kokeneita maailmannaisia, jotka kaipasivat kyytiä.
Paljastimme saman tien, että olimme vetäneet -
huimaavan määrän laittomia aineita.
Kahta neitostahan se tietenkin kiinnosti.
Ajoimme naisten motellille. Poltimme ruohoa, hasista…
Varokaa, se hyökkää!
Sitten Panama muistutti Quaaludeista.
Annoin hänelle yhden,
mutta hänestä se ei riittänyt, hän halusi kaksi.
Kaksi Parest-400:aa.
Napit olivat vahvuudeltaan sairaalatasoa,
helvetin vahvaa metakvalonia.
Kaiken viinan tuella Panama alkoi -
mennä aika sekaisin, kun Quaalude iski kunnolla.
Me taas olimme jo huipulla.
Silloin asiat alkoivat mennä pieleen.
Ne menivät pieleen nopeasti.
Panama alkoi esitellä asujaan Vegasista.
Yhtäkkiä, kesken askelen, hänen silmänsä muljahtivat -
ja hän kupsahti kuolleena lattialle.
Hän on vainaa, ja hän on saanut tappavat huumeet meiltä.
Mielessäni poliisihelikopterien valot -
pyyhkivät jo melkein motellia.
Erikoisyksiköt tulisivat muurinsärkijöiden kanssa -
sisään ovista ja ikkunoista.
"Mitä me nyt teemme?
Vanhempani luulevat, että yövyn sinun luonasi,
ja olemme ihan tosi skutseissa."
Matkalla tänne taivas oli täynnä värejä ja ympyröitä -
ja outoja ja ihania asioita.
Nyt maailma on ruma ja vainoharhainen.
Todellisuus iski takaisin todella rajusti.
Ennen kuin ehdimme tajuta, mitä oli tapahtunut,
Panama liikahti ja heräsi kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Hän nousi ylös kuin kaatuilisi kaiken aikaa.
Joimme paljon giniä ja vedimme kokaviivoja Raamatulta.
Yhdessä vaiheessa menin käymään vessassa,
ja kun katsoin peiliin,
näin intiaanipäällikön täydessä sotamaalauksessa.
Katsoin... Peiliin katsominen hapoissa ei ole ikinä hyvä idea,
mutta silloin se oli tosi huono.
Älä katso peiliin. Peitä peilit.
Ei kannata katsoa.
Voi luoja, peiliin katsominen on pahinta.
Katsoo itseään peilistä. Kuka minä olen?
Näkee oman ihon läpi.
Iho on aineissa läpinäkyvämpi.
Veren näkee ryöppyävän suonissa.
Varsinkin, jos on itsetunto-ongelmia.
Minun naamani on muuttunut vuoheksi.
Ei väliä, miltä näytät. Peitä vain peilit.
MITÄ ENEMMÄN TRIPPAAT
ÄLÄ KATSO PEILIIN
Älä katso peiliin!
Olen tohtori Charles Grob. Olen psykiatri.
Tutkin hallusinogeeneihin perustuvan hoitomallin potentiaalia -
psykiatrisissa sairauksissa.
HALLUSINOGEENIT LÄÄKKEENÄ
Tai riippuvuuden hoidossa.
Suoritin myös tutkimuksen, jossa meillä oli lupa -
antaa hallusinogeenisten sienien alkaloidia, psilosybiiniä,
potilaille, joilla oli pitkälle edennyt syöpä ja reaktiivista ahdistusta.
Kaiken kaikkiaan heidän elämänlaatunsa parani huomattavasti.
Kukaan ei kokenut huonoa trippiä eikä vaikeaa fysiologista reaktiota.
Selvisi siis, että vähintäänkin -
hoitomallissa on selvää potentiaalia -
ja se ansaitsee lisää tutkimusta.
Kuullaanpa nuoria, joilla on ollut syynsä LSD:n käyttöön.
Kuullaan myös lääkäreitä, psykologeja ja asiantuntijoita,
jotka ovat kokeilleet LSD:tä.
Olen oikeastaan ymmärtänyt itseäni vain, kun olen ollut tripillä.
Silloin kaikki oli selvää.
Minulla ei ollut yhtäkään huonoa trippiä.
Minulla oli yksi pitkä ja aika hyvä.
Minulla oli happoasuja,
happomusiikkia,
happomeikki...
Minulle se oli -
rituaalinen huume.
Haluatko katsella ympärillesi? Kotini on happotalo.
Se vaikutti kaikkeen.
NORMAALI HAPOISSA
Minusta huumekertomusten idea on jo hupaisa.
Koko juttuhan, josta kysyt...
Jos huumeita käyttää oikein, ei ole jäsentyneitä tarinoita.
Hei, olen Carrie Fisher, ja käytin LSD:tä paljon.
Olin tainnut kuulla haposta John Belushilta.
Mutta minulla ei... Siinä vaiheessa minulla ei ollut huumeongelmaa.
En ollut edennyt niihin aineisiin,
jotka viime kädessä koituisivat kohtalokseni,
siis opiaatteihin.
Onhan aika vaikeaa...
Mitä, huumekoukussa happoon? Ehei.
Ja sitä on vaikea ottaa.
Järjestin siis matkoja -
ympäri maailmaa vain ottaakseni LSD:tä.
Tein kaikkea sellaista ja unohdin,
että näytin joltain -
prinsessa Leia -tyypiltä tai kuka ihmisille olinkaan.
Ei ole loistoidea ottaa happoa ja juoksennella sitten ympäriinsä.
Matkustin Seychelleille.
TÄHTIEN SOTA LOMALLA
Otimme happoa ja...
Luoja, olin...
rannalla, eikä siellä ollut ketään muuta.
Minulla on Super 8...
videokamerani, se oli sitä aikaa.
Kuvaan ystävääni,
ja sitten kesken kaiken -
aistin -
häiriön Voimassa.
Leikkaa se pois.
Käännyn ympäri, ja olen muuten...
tuskin sentään ihan alasti, mutta ainakin yläosaton.
Käännymme,
ja bussilastillinen japanilaisia on juuri saapunut.
Paikkaan, jossa olemme,
tuodaan turisteja lounaalle kaikista hotelleista.
Uskoakseni olen silloin vankasti prinsessa Leia,
ja vailla vaatteita.
Otin happoa ja tuumin: "Nyt tajuan. Tässä on järkeä."
Kun ensi kerran kuulin kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstäni,
sanoin lääkärille: -
"No, hapoissa minusta tuntui normaalilta."
Syy siihen, miksi LSD:n ottaminen saattoi uran huippuaikoina tuoda normaalin olon...
Se voi liittyä siihen, miten epäluonnolliselta tuntui -
olla julkinen henkilö,
jolta kenties puuttui yhteys omaan itseensä.
LSD-kokemus on voinut tuoda yhteyden -
johonkin ydinosaan, hänen ydinminäänsä,
minkä myötä hän tunsi olonsa aidommaksi.
Joka tapauksessa otimme Owsley-happoa.
Menimme tosi sekaisin.
Olimme Central Parkissa.
Pitelen kiinni maasta,
koska on vaikea pysyä planeetalla.
Katselen tammenterhoa,
ja se liikkuu tosi paljon.
En ikinä nähnyt mitään, mitä ei ollut.
Näin vain oikeita asioita, jotka... sekoilivat.
Hittolainen! Olet Carrie Fisher!
Saatana, olet prinsessa Leia!
Voi juku, olen tosi kova fanisi.
Se vain sekoilee...
Katsopa, ostin tämän kirpparilta.
Ja sekoilee.
Puhun sinulle, koska olet ihan vitun kujalla!
Ei, älä... Ei!
Jouduin katselemaan, kun tammenterho -
esitteli koreografiaansa.
Olet viihdealalla. Katsotko yhden jutun? Sano, mitä tykkäät.
Olen pähkinä
Pähkinä, pähkinä...
Olen pähkähullu
Olen pähkinä!
Mitä pidät? En vielä... -Turpa kiinni!
Ai... et siis tykännyt.
Siinä vaiheessa -
terho palautui taas melkein normaaliksi.
Älä kerro kenellekään, mitä näit.
Älä sano mitään!
Psykologina täytyy sanoa, että vaikka luulet saavuttaneesi ymmärryksen,
se sotii faktoja vastaan.
Ymmärrystä voi lisätä vain käymällä läpi huonon tripin ja analysoimalla sitä.
Sinun pitäisi siis yrittää kokea huonoja trippejä ja ymmärtää niitä,
niin kuin psykologit analysoivat unia.
Ellei sinulla ole siihen koulutusta, et pysty siihen itse.
Huumeet muuttavat tietoisuutta dramaattisesti.
On siis aina psykoosin tai niin kutsutun huonon tripin riski.
Riskiä voi vähentää huomioimalla tilan ja puitteet.
Tilalla viitataan huumeen ottajaan,
hänen mielentilaansa, alttiuteensa ja aikeisiinsa.
Puitteet taas ovat huumeen käyttöpaikka, miten turvallinen se on.
Älä ota happoa vieraiden kanssa -
tai kaveria esittävien tyyppien tai kaverin kaverin kanssa.
Valitse seura hyvin.
Älä ota LSD:tä idioottien kanssa.
Et halua kuulla "hajoiletko jo?"
"Tuntuuko? Tunnetko, että mielesi murtuu?"
"Tosi hullua..."
"Näetkö vaaleanpunaisia norsuja? Näetkö?"
Jos on suruja tai ongelmia,
ne voivat kasvaa vaarallisesti.
Ei sitä halua kaikkea kurjaa pyörimään päähän,
jos vaikka on juuri eronnut -
tai jäänyt kiinni masturboinnista kahvinkeittimeen, koska sellainen -
syyllisyys ja häpeä...
Ne vain kasvavat.
Pitää olla henkisesti vahva.
Se on matka, joka jokaisen on käytävä yksin. Ystävien kanssa.
Valitse pari hyvää kaveria ja suljettu tila.
Ei suljettu. Nauti luonnosta.
Ehdottaisin metsää.
Vettä lähellä, virtaava joki. Saatanan puita ja kauneutta.
Aina sanotaan, että aineita kannattaa ottaa luonnon helmassa,
mutten ole ikinä kokeillut. Olen aina ollut New Yorkissa.
Kun vedin kamaa New Yorkissa, luulin, että taksit tappaisivat minut.
Kaukana kaupungeista.
MITÄ ENEMMÄN TRIPPAAT
MUISTA TILA JA PUITTEET!
Ja nyt takaisin Huonoon trippiin.
Kaikki sanovat, että trippi menee ihan hyvin,
kunhan huolehtii tilasta ja puitteista.
Mutta varmaa on vain,
että näillä puitteilla tilaa vain...
huonon tripin.
HUONO TRIPPI
Eikö ole oranssia, että tutustuimme?
En tiedä, oranssihkoa?
Te olette ihan omituisia.
Lopettakaa jo, ei ole enää hauskaa.
Tiedätkö, mikä olisi? Jos hyppäisin ikkunasta!
Loistava idea!
Hyppää vain! -Selvä!
Mitä? Älä!
Ei ikkunasta!
Huumeet ovat ratkiriemukkaita, kunnes hupi päättyy.
Hei, olen Nick Kroll, ja minulla on varoittava tarina trippailusta.
Se oli tosi hauskaa. Haluan vain varoittaa väkeä.
RAKASTAN KAMUJANI
Pari vuotta sitten -
vuokrasimme talon Malibusta kaverini polttareita varten,
ja hankin sinne tukun sieniä,
koska kolmekymppiset, lähes neljäkymppiset kundit -
kaipaavat vain keinoja paeta arkea.
Ihmiset polttivat salviaa, bileissä oli siis tyyliä.
Olemme yksityisrannalla Malibussa.
Otamme sieniä. Minä otan eniten näyttääkseni, että ne ovat hyviä.
Rakastan kamujani!
Nautimme olostamme.
Mietin, että olen vedessä ja pöllyssä, 90 prosentin mahdollisuus hukkua,
mutta tuntuu hyvältä olla yhtä Maan kanssa.
Pääsemme pois vedestä, olen rannalla,
alan olla tosi sekaisin ja istun alas. Olen syönyt enemmän sieniä kuin muut.
Näen kaverini, ja he alkavat kerätä rakkolevää.
Näen sen ja ymmärrän, mitä nyt tapahtuu.
He ovat tulleet vedestä. Heillä on parikymmentä kiloa levää,
ja he nostavat sen ja panevat kaiken kroppani päälle.
Olen...
innoissani.
Merilevä alkaa liikkua kehollani,
ja tuumin: "Olen levähirviö."
Olen levähirviö!
Ei käynyt mielessäkään,
että siitä läjästä pitäisi hankkiutua eroon.
Levähirviö!
Seuraavana päivänä heräsin -
iho täynnä punaisia juovia,
koska olin ollut -
yltä päältä rakkolevässä -
kolmisen varttia.
En oikein tykkää aineista, mutta haposta saa hurjat tripit.
Niin, mutta voi saada myös hurjan huonot.
Kun on neliöristeys tai jotain...
Meitä opetetaan katsomaan liikennevaloja -
tai "ylitä tie"-valoa tai "älä ylitä" -valoa,
ja muistan, miten mietin: "Haluan mennä tuonne."
Sen sijaan, että menisin pisteestä A pisteen B kautta C:hen, älysin: -
"Voin mennä A:sta suoraan C:hen!"
Kuulostaa tosi tyhmältä,
mutta opin sen hapon avulla ja käytän sitä koko ajan.
"Jos kukaan ei katso, voin mennä suoraan pisteeseen C -
ja jättää turhan B-paskan väliin. "
VALKOINEN PÖLLÖ
Olen siis Kathleen,
ja tässä on Adam, olemme naimisissa ja muusikoita. Kerro omasi.
Tarina, jonka halusin kertoa, ei ole...
Minulla ei ole koskaan ollut huonoa LSD-trippiä -
tai sienitrippiä. Mitään sekoamista.
Kahdeksankymmentäluvulla ajoin kolmen ystäväni kanssa...
Kaverini Money Mark oli suositellut paikkaa Bajassa.
Minä ja kolme naista olimme keskellä Meksikon autiomaata.
Yksi sanoi: "Minulla on kaksi lappua happoa, otetaan ne."
Laitoimme ne Snapple-pulloon ja joimme.
Ja rengas puhkeaa.
Minä ja kolme naista jossain huitsin nevadassa.
En osaa vaihtaa rengasta. Enkä tiedä, onko rengasta. En edes tiedä...
Hän ei osannut vaihtaa rengasta!
En tiedä, katsoimmeko, olisiko rengasta.
"Tämä on todella synkkää."
Juuri silloin valkoinen pöllö lentää ylitsemme,
ja toteamme: "Se on merkki. Jotain mahtavaa tapahtuu!"
Kaksi pakettiautoa saapuu täynnä jätkiä, aikuisia miehiä.
"Mahtavaa! Hitto, menee kyllä vähän oudoksi."
Koko lössi astuu ulos, kiertelee autoa ja katsoo meitä.
Kolme kuumaa mimmiä autossa.
Porukka lupaa viedä minut tyypin luo, jolla on renkaita.
Sanon kavereilleni, etten ole varma, palaanko enää.
Halaamme kaikki ja sanomme: "Lykkyä tykö."
Ajamme ja ajamme syvemmälle vuoristoon.
Koko juttu on kuin elokuvasta. Vanhoja äijiä istuu nuotion äärellä.
Vieressä on kaksi betonihökkeliä,
ja kysyn: "Tuollako?"
Toisesta hökkelistä astuu ulos maailman isokokoisin mies.
Haalarit, ei paitaa. Valo tulee takaa.
Hänellä on kädessään maailman isoin moukari.
Minä panikoin, ja tyypit nauravat.
Hän kääntyy ja alkaa hakata ovea.
Hän avaa oven ja mietin: "Tässä sitä ollaan.
Joko tappelen kaikkia vastaan tai katson, mitä huoneessa on."
Valot syttyvät, ja huone on täynnä renkaita.
Täynnä renkaita!
He ovat seurakuntaporukka. Molemmat autot täynnä seurakuntalaisia.
He lähettävät meidät matkaan: "Kääntykää risteyksestä..."
Kaikki päättyi hyvin. -Se oli se pöllö.
Tässä ovat aivosi.
Tässä ovat aivosi huumeissa.
Tässä ovat aivosi voileipäni päällä.
Herkullista.
Olette kaikki nähneet saman LSD-tarinan.
Mies luuli voivansa lentää, hyppäsi ikkunasta.
Mikä tragedia.
Vitun kusipää! Täysi idiootti.
Jos hän osasi lentää, miksei hän lähtenyt maasta?
Ei hyppäämistarinoita oikeasti paljon ole.
Sehän se juttu oli.
Syötettiin kaikenlaista paskaa,
minkä oli tarkoitus pelotella, kun kokeilimme aineita.
Vanhempani olivat terapeutteja ja töissä psykiatrisessa sairaalassa.
Vanhempieni tapa pitää minut erossa huumeista -
oli tulla töistä ja kertoa,
miten sekaisin sairaalan nuoret olivat vain yhden kerran jälkeen.
Äitini sanoi: -
"Yksi poika poltti PCP:llä terästettyä marihuanaa -
ja tuli hulluksi, sekosi täysin. Hän vain työntää nyrkkiään takapuoleensa."
Sellaisen tarinan äitini todella kertoi.
Joten pelkäsin kuollakseni kaikenlaisia huumeita.
En ikinä kokeillutkaan. Kunnes kävin Amsterdamissa.
SIENET EIVÄT TOIMI
Olen Paul Scheer.
Tämä on tarinani siitä, kun olin järjettömän kehällä.
Lähdin Amsterdamiin esiintymään parin koomikkokaverin kanssa.
"Vau, Amsterdamissa marihuana on laillista.
Sienetkin sallitaan. Tästä tulee mahtavaa.
Meidän pitää pitää sienipäivä. "
Pääsimme vihdoin alan kauppaan,
ja siellä tuotteita esitellään kuin timantteja koruliikkeessä.
On kaikkia erilaisia sieniä, ja valitsimme niistä.
Minä otin jonkin Havaiji-nimisen.
"Havaiji, siistiä, surffausta. Sellaisen tripin haluan."
Pohdimme parasta paikkaa,
ja päätimme ottaa ne Van Gogh -museossa.
Menemme siis museoon,
ja napsimme vain sieniä...
Neuvo oli, ettei kaikkia oteta kerralla.
Syön siis sieniä.
Viiden minuutin päästä tuumin: -
"En tunne mitään. Sienet eivät toimi lainkaan. "
No...
Olen Paul Scheer Amsterdamissa,
eivätkä nämä sienet vaikuta ollenkaan.
Syön siis lisää ja vielä lisää.
Katselen kai sitten taidetta. Paul Scheer Amsterdamissa.
Katson yhtä maalausta,
jossa näkyy variksia maissipellon yllä,
ja jostain syystä se todella iskee.
"Vau, jännää. Katsokaa nyt tuota!
Näen varisten alle!"
Kääntelen päätäni... Selitän itselleni, että kääntymällä -
näen maalauksen osia, joita ei ole olemassa.
Voihan hitto!
Kamalasti maissia!
Äkkiä tuntuu, että linnut lentävät kohti, ja seison keskellä maissipeltoa.
Mitä helvettiä?
Museohan on suosittu. Paikalla on perheitä sun muuta,
ja minä seison kymmenen sentin päässä maalauksesta -
lähes ylösalaisin.
Näin: "Kyllä, aivan..."
Maalaus muuttaa muotoa ja liikkuu. Totean: "Van Gogh oli nero!"
Tajuan Van Goghia!
Minulle on tullut kuuma. "Kamalan kuuma, hikoilen, pitää lähteä."
Palaan yöpymispaikkaamme. Sanon: "Kamut...
Nyt pitää mennä McDonald'siin." Kaikki vastaavat "joo!"
Ideani pohjana on, että olemme vieraassa maassa,
ja maadoitamme itsemme jollain amerikkalaisella. Eli McDonald'silla.
Käyn McDonaldsissa ja saan säkillisen hampurilaisia.
Vien ne takaisin ja heitän kaikille yhden, kaikki alkavat syödä,
ja kuin Liisa ihmemaassa, joka nappaa pillerin,
saamme syötyä ja vaikutus lakkaa.
Palaamme normaaleiksi. "Kiitos, McDonald's. Pelastit meidät."
En ole trippaillut McDonald'sissa, koska en ole tollo.
Jos jokin on LSD-tripin vastakohta, niin McDonald's.
Jin ja vitun jang.
Kävelee sinne ja tajuaa: "Olen pedon vatsassa.
Minulla on sielu, ja olen sieluttomassa häkissä."
KAIKKI ON YHTEYDESSÄ TOISIINSA
Hei, olen Rob Corddry. Psykonautti.
Screen Actors Guild.
Kerran otimme sieniä, ja istuin peilin eteen -
kunnon skutseissa. Ihan sekaisin.
Tuijotin vain itseäni peilistä.
Olin ilman paitaa, mikä muutoin häiritsisi,
mutta siinä vaiheessa kaikki ruumiinkuvan häiriöt katoavat.
Asiat näkee sellaisina kuin ne ovat.
Ei väliä, miten paljon ne hohtavat ja hengittävät.
Kehohan hengittää.
Katsoin kroppaani ja kasvojani -
sellaisina kuin ne todella oikeasti ovat.
Naamani näytti aivan erilaiselta.
Ymmärsin, että kehoni oli kuori,
ja tunsin sisimpäni, todellisen minäni,
ja se tuntui kehoani isommalta, laajemmalta.
Mietin: "Nyt käsitän. Olemme osa kaikkea, kaikki on yhteydessä toisiinsa."
Sitten katsoin peiliin, ja näytti aivan siltä kuin -
koko maailma olisi ollut minä.
Näin kaiken, kaikella oli yhteys.
Kaikki hyvin. Aina sanotaan "älä katso peiliin aineissa".
Minä sanon: "Katso koko ajan!"
MITÄ ENEMMÄN TRIPPAAT
KATSO PEILIIN
Katso peiliin!
Muistan, kun katsoin peiliin.
Naamani muuttui gargoiliksi.
Ihan ufoa. "Helvetti soikoon!"
Kun kasvaa kaupungissa, keskustagetossa tai jossain,
asenne happoon on: -
"Sehän on kuin crack tai PCP, enkelipöly, kristalli ja kaikki sellainen.
Miksi ottaa happoa?"
Kun sitten aikuistuu,
alkaa käyttää sieniä ja muuta paskaa ja tajuaa,
että sitähän ne ovat, sieniä ja hometta.
Ja siis... rentoa kamaa.
RAKASTAKAA TOISIANNE
Muistan ensimmäisen happokokeiluni. Se oli pari vuotta sitten.
Tunsin olevani valmis,
valmis sulautumaan planeettaan ja maailmankaikkeuteen.
Se oli hullua. Olin kauniin naisen kanssa.
Hän oli perehdyttäjäni.
Muistan vain, että hänellä oli aine kekseissä.
Ikävä kyllä aloimme lähentyä -
juuri silloin, kun happo alkoi iskeä.
Alettiin olla täpinöissä ja silleen.
Tuntuu tosi hyvältä. Kaikki tuntuu intensiivisemmältä.
Näen vaikka mitä. Tunnen vaikka mitä.
Värit liikkuvat. Kuulen värejä. Maistan värejä.
Miltä helvetiltä väri edes maistuu?
Jostain syystä kaikki, mitä hän tekee minulle, tuntuu -
uskomattomalta. Kertaa kaksi.
Ainutlaatuiselta.
Nyt menee vähän pornoksi,
vähän rajuksi, vähän roisiksi. Tajuatko?
Tajuat kai, mutta... Mitä voin sanoa? Se on elämää.
Täyttä totta.
Munastani ampui sateenkaari.
Siitä lähti ääni, vähän kuin pianosta tai jotain paskaa.
Ei aavistustakaan, miksi peniksestäni syöksyi sateenkaari.
En edes pidä sateenkaarista.
Heräsin seuraavana päivänä ja kerroin...
Kerroin kaverilleni. Sanoin: "Kuule,
tiedän, mikä on vastaus elämään."
Sanoin...
"Rakastakaa toisianne." Hän vastasi...
"Näin on."
Se oli ensimmäinen happokertani.
Mutta kukin päättäköön itse.
En ole psykedeelien puolestapuhuja.
Minulla on kamoissa hauskaa.
Mutta ei se kaikille sovi.
Olen artisti, se on elämäntapani.
Tykkään psykedeelisestä -
1960-luvun rockista. Niin kuin -
The Castaways, Jefferson Airplane,
Rolling Stones ja tietenkin vitun Beatles.
Jimi.
Kenen biisi Hurdy Gurdy Man on, onko se Donovanin?
Aito 1960-lukuun kuulunut kokemus -
oli "onko maailman kärsimykseen vastausta?"
Vuoden 1966 lokakuuhun astihan -
LSD oli laillista,
ja sillä saatiin aikaan poikkeuksellisen paljon hyvää.
Tiedämme vanhoista tallenteista,
miten se auttoi hyvin monia.
Ahdistus laskee.
Kuolemansairaat ihmiset, jotka saavat DMT:tä, tiedäthän...
Kun heille annetaan psilosybiiniä,
ahdistus katoaa äkkiä,
koska he tuntevat, että se on luonnollista.
En ole kokeillut ayahuascaa tai DMT:tä. En uskalla.
Ehkä vielä jonain päivänä olen tarpeeksi rohkea kokeilemaan.
DMT on suora lippu alkuliemeen.
Jos haluaa kokeilla olla pelkkä orgaaninen olento,
antaa egon hajota täydelliseen tyhjyyteen,
polta DMT:tä ja se onnistuu.
Sinne pääsee saman tien -
ja saa suoran yhteyden avaruusolioihin ja väreihin,
muinaisiin kuvioihin, pyhään geometriaan...
Se on huikeaa.
Nimeni on Zach Leary,
ja vartuin Timothy Learyn kanssa.
Hän oli 1900-luvun lopun amerikkalainen filosofi ja psykologi.
KÄÄNNY SISÄÄN, KATSO ULOS, JÄÄ POIS
Kun isäni otti psilosybiiniä ensi kertaa Meksikossa,
hänen kuuluisa lausahduksensa oli: -
"Opin sienissä enemmän neljässä tunnissa kuin psykologian alalla 20 vuodessa."
Psykologit ja psykiatrit haluavat käyttää LSD:tä mielisairauksien hoitoon.
Uskon, että LSD:stä tulee tärkein -
hoitokeino mielen sairauksiin, kun psykologit oppivat käyttämään sitä.
Vuonna 1963 hänet -
erotettiin melkoisin menoin Harvardin yliopistosta,
koska hän oli suorittanut opiskelijoilla psykedeelisiä kokeita.
Timothy Leary, Ram Dass,
Terence McKenna ja kaikki ihmiset, jotka -
käyttivät elämänsä niiden maailmojen tutkintaan...
Heillä oli myös tarvittavaa tietoa ja nerokkuutta tutkia niitä,
mutta heidät hiljennettiin. Kusimme koko jutun.
Minusta on sääli, että edellisen -
psykedeelitutkijoiden sukupolven työlle -
pantiin äkillinen stoppi,
sillä he olivat lähellä tärkeitä löytöjä.
He kehittelivät uusia hoitomalleja,
joita kannattaisi mielestämme vieläkin tutkia.
Ne saattavat tarjota merkittävää toivoa -
sellaisista sairauksista kärsiville ihmisille,
joita valtavirtapsykiatria ei välttämättä voi auttaa.
Monet peruskysymykset LSD:stä kaipaavat yhä vastauksia.
On vielä paljon tehtävää.
Tulevaisuudessa tehdään paljon tärkeää tutkimusta.
Toivon mukaan saamme vielä vastauksia.
Ihmiset kysyvät aina,
mitkä olivat parhaita psykedeelikokemuksia isäni kanssa.
Esimerkiksi Grateful Deadin keikat.
Näyt olivat todellakin...
Hitto, muistan, että Jerry Garcian pää turposi kymmenkertaiseksi.
Grateful Dead -keikat olivat ilman huumeita ihan jees.
Mutta huumeiden kanssa aika hienoja.
Grateful Dead -keikat.
Loistava paikka trippailuun, koska siellä oli turvallista.
Siellä oli erityisiä tiloja,
kamoissa oleville varta vasten kyhättyjä alueita.
En niin välittänyt heidän musiikistaan, mutta taisin nähdä bändin -
varmaankin 11 tai 12 kertaa.
Tykkään Jerry Garciasta. Kehtaan myöntää.
Arvostan Grateful Deadia. Kävinhän collegen, olen valkoinen...
Olin Grateful Deadin kanssa lavalla.
Nukahdin kaiuttimen eteen.
Tästä tunnistaa keikalla tyypin, joka on hyvällä tripillä.
Hän kävelee pää edellä. "Täyttä päätä elämää kohti!"
Ja tästä tunnistaa, jos jollakulla on huono trippi.
Hän kävelee polvet edellä.
Hän haluaa, että polvet ja muu kuin pää kohtaavat kaiken paskan.
Kerran olin laskenut määrän väärin,
ja olin ottanut niin paljon, että sanoin Mickeylle: -
"En pysty soittamaan. Menen takahuoneeseen." Lautaset sulivat.
Kamaa voi ottaa liikaa, ja se on virhe.
Tulin kotiin ja olin yhä sekaisin.
Eihän sitä hetkessä selviä.
Istuin kohteliaasti vanhempieni ruokapöytään,
sillä aurinko oli juuri noussut ja äiti tarjosi aamiaista.
Sain lautasellisen munia, ja näytti kuin ne olisivat esittäneet modernia tanssia.
Joitain uusia pyörreliikkeitä...
Kaikki liikkuu, makkarat tanssivat ja tekevät pieniä rakennelmia.
"Maistuuko, Billy?" "Hyvää on..."
En pystynyt syömään.
Ja nyt takaisin Huonoon trippiin.
Tykkäätkö, että sinulle tapahtuu juttuja, joista et tykkää?
Et tietenkään.
Huumebileissä käy juuri niin.
Koska kaikissa huumebileissä mukana on jekkuilija.
Hänen tavoitteensa: saada jengi sekaisin, haluavat he tai eivät.
Hänen juonensa: huumaaminen.
HUONO TRIPPI
Kamut. -Ottakaa nyt!
Appelsiinilimua.
Ottakaa huikka. -Maistakaa.
Jos he eivät halua tuoretta virvoitusjuomaa, minä voin juoda.
Samat sanat.
Oho, mistä nämä sateenkaaren värit tulivat?
Niin! Näen koko maailmankaikkeuden.
Taidatte olla töötissä.
Emmehän. Emme ottaneet huumeita.
En tekisi sellaista koskaan.
Näitkö lohikäärmeen? -Ettekö varmasti ole pöllyssä?
Ihan varmasti ovat,
koska heidät on huumattu!
Panin juomiin kymmenen LSD-lappua.
En halunnut tätä! -En palaa enää ennalleni!
Huumaaminen on todella väärin,
koska silloin ottaa valtaansa toisen psyyken.
Silloin on vastuussa toisen voinnista seuraavat 12 tuntia,
ja jos ihminen ei ole kokenut, niin ei saa tehdä.
Kun otimme kuuluisaa ihmehuume LSD:tä,
olimme syömässä hammaslääkärimme kanssa.
Hän pani sen salaa kahviimme. Emme olleet kuulleetkaan siitä.
Ja hyvä niin, koska kaikkia vainoharhaisia ideoita -
liitetään LSD:hen, niin että ensikokeilusta -
tulee huono trippi jo ennen sen alkua.
Kun tajusin, että olin hapoissa...
Huono trippi, kuin pimeä tunneli. Saman tien.
HUUMATTU
Hei, olen Rosie Perez, siis Puerto Ricon keulakuva. Heippa!
Oli uudenvuodenaatto 80-luvun lopulla.
Yksi siskoistani ja minä olimme menossa yökerhoon -
Alphabet Cityyn.
Siellä ei myyty alkoholia eikä mitään.
Ideana oli: "Arvostamme musiikkia ja tanssia,
arvostamme kroppaamme ja terveyttä."
Siellä oli siis vain boolia tai hedelmiä.
Menimme baaritiskille, ja baarimikko sanoi: "Miten menee?
Haluatteko päihteitä?" Me: "Toki!" "Varmastiko?" "Joo."
Hän antoi lasit boolia.
Joimme ne, aloimme tanssia,
hikoilla, menimme takaisin...
"Saisimmeko toiset?" Baarimikko: "Varmastiko?"
"Joo, se oli tosi hyvää." "Hyvä on..."
Joimme toiset lasilliset. Ja yhtäkkiä -
koko yökerho alkoi laajentua.
Puiset lattialaudat -
aaltoilivat kuin tyrskyävä merivesi,
ja tuijotin niitä.
"Miten kaunista... Hurja!"
Kävin selälleni ja aloin uida lattialla selkää,
koska nehän olivat aaltoja.
Kaikki oli kaunista ja kaikki katselivat minua,
ja minä vain säteilin.
Sitten Sally käveli luokseni: "Tissisi ovat ulkona." Ja minä: "Oho..."
Katsoin alas: "Hyvä Luoja! Näyttävätpä ne upeilta!"
Ne näyttivät kauniilta ja ihailin niiden kauneutta ja kokoa,
mutta sitten katsoin ympärilleni -
ja luulin, että kaikki katsovat minua. Tulin vainoharhaiseksi.
Yritin peitellä niitä, koska en löytänyt toppiani,
koska toppi kellui puuvedessä.
Peittelin siis rintoja näin,
ja tissiläski pusertui sormien välistä.
Se näytti siis...
Siskoni tuli ja alkoi hermoilla.
"Meidän pitää häipyä täältä!"
Pääsimme kotiin ja yläkertaan,
ja kun kävin makaamaan, minusta tuli sänky.
Kehoni oli sänky.
Yritin kääntää itseni ympäri, kehoni oli siis patja,
ja vaapuin pitkin käytävää,
mutta silti ei tullut mieleen, että olin aineissa.
Sitten liu'uin...
Kuvittelin, että käytävästä oli tullut liukumäki,
ja liu'uin sen alas asti.
"Olen sänky!"
Liu'uin -
ja iskin nilkkani posliiniammeeseen.
Jalkani kasvoi mielestäni valtaisaksi,
ja se vain kasvoi ja kasvoi.
Katsoin ylös, ja poikaystäväni sanoi: "Olet LSD-pöllyissä."
Ensimmäinen ajatukseni ei ollut "Luoja, olen LSD-pöllyissä",
vaan "Luoja, toivottavasti Jumala ei rankaise minua tästä."
Luulin joutuvani helvettiin. Suorinta tietä helvettiin.
Sitä ennen en ollut juonut,
en polttanut ruohoa enkä tupakkaa.
En mitään. Tanssi oli humalani.
Jos joku tarjoaa yökerhossa ilmaisen drinkin,
kysy, mitä helvettiä siinä on.
Niin.
Toinen opetus, jonka sain siitä,
oli, että tarvitsin terapiaa -
katolisen kasvatukseni suhteen.
Luoja, en halua enää ikinä sellaista syyllisyyttä niskoilleni.
En koskaan elämässäni. Joten tiedätkö mitä?
Kaipa happotrippi teki minulle hyvää.
Aineen henkiset vaikutukset vaihtelevat valtavasti.
Ne ovat täysin arvaamattomia.
Kenellekään ei voi luvata,
että hän saa hyvän tai huonon tripin.
En usko, että aivoista on löydetty keskusta,
joka saa aikaan huonon tripin.
Mutta sisäisesti on kyse eksyneisyyden tunteesta,
hämmennyksestä, tunteesta, että ärsykkeet hukuttavat alleen,
voimakkaasta ahdistuksesta, jopa vainoharhaisuudesta.
Olen käyttänyt paljon happoa, sieniä, spiidiä...
En tiedä, mitä se oli. Se oli hyvin spiidimäistä...
Jep. -Mutta aiheutti hallusinaatioita.
Se muutti ympäröivän maailman -
painajaisoopperaksi. -Niin.
Kaikki aivoissani vaihtoi paikkaa,
ja kaikki lähti suoraa päätä alamäkeen.
Uskomatonta vauhtia.
Esineet muuttuivat lasisiksi ja särkyivät,
kasautuivat sitten ja särkyivät taas.
Jalkani alkoivat turtua.
Tunsin sydämeni hakkaavan rinnassani lujaa,
ja tuntui kuin se iskisi kylkiluut rikki.
En halunnut sanoa vaimolleni mitään,
koska en halunnut kuulla häneltä, että aine oli tosiaan voimakasta,
jolloin vainoharhaisuuteni lisääntyisi -
ja painajainen vain pahenisi.
Näin väkivaltaa ja verenvuodatusta,
näin sodankäyntiä ja terrorismia.
Näin mestauksia,
näin helvetin.
Yhdessä vaiheessa katsoin auton ikkunasta,
ja viereisessä autossa oli pikkutyttö,
joka katsoi minua tosi tiiviisti.
"Pikkutyttö voi pelastaa minut. Pikkutyttö voi hakea apua.
Hän saa minut pois tästä."
Hän oli lapsi, viaton.
Yritin viestiä hänelle silmilläni,
että olin vankina. "Auta minut pois."
En halunnut puhua, koska ystäväni kuulisi ja tappaisi minut.
Joten... näin toivon kipinän.
Lopulta pikkutyttö näytti minulle keskisormea,
ja mieleni sanoi: "Kaikki ovat tässä mukana.
Kaikki yrittävät tappaa minut!"
Jotkut -
saavuttavat henkisten vaikutusten huipun -
ja jäävät sinne.
He jäävät mielenvikaisiksi.
Olen Lewis Black.
Olen yhä Lewis Black.
Se varmaan riittää, eikö?
KUKA MINÄ OLEN?
Otin happoa parikymppisenä.
Olimme asunnossa Marylandin Hyattsvillessä.
Siinä pisteessä on täysin mennyttä.
Päädyin pisteeseen, jossa en muistanut nimeäni.
Ja se... En muistanut nimeäni lainkaan.
Yksi keskeisimmistä asioista oman itsen ja toisten välillä -
on oma nimi. Melkoisen tärkeä juttu.
Helpoin keino selvittää asia -
olisi ollut kysyä toisilta: "Mikä nimeni on?"
Mutta kesken happotrippiä ei voi -
vain kääntyä kysymään muilta omaa nimeään.
En tunne LSD-etikettiä, mutta ajattelin, ettei niin voi tehdä.
Heillä on hauskaa, ei pidä pilata heidän hauskanpitoaan.
Ei myöskään kannata ilmaista, että olen pulassa.
He joutuisivat huolehtimaan minusta, mikä olisi ehkä vielä pahempaa.
Aloin siis etsiä sanakirjasta -
vihjeitä siitä, mikä nimeni voisi olla.
Sitä jatkui puolisen tuntia,
joka LSD-ajassa on suunnilleen 26 vuotta.
Työnsin käden taskuuni,
koska tajusin, että minulla oli lompakko,
josta nimeni löytyisi.
Seuraava ajatukseni todellakin oli,
että lompakon avaaminen pelotti. "Mitä jos siellä on vain Monopoly-kortteja?"
Ei!
Ensin pelkäsin, sitten en voinut lakata nauramasta,
ja sitten löysin jälleen nimeni.
Asiat palasivat raiteilleen.
Kaverit!
Nimeni on Lewis Black.
Olen nähnyt jengin pimahtavan. Siksi en suosittele sitä kaikille.
Se ei todellakaan sovi kaikille.
Anna tänne, olen valmis!
En ollut yhtään valmis ottamaan happoa. Se oli valtava virhe.
POLLA SEKAISIN
En tajunnut, miten paljon se muuttaisi elämääni.
Se todella vaikutti elämääni pitkän aikaa.
Ajattelin vain: "Antaa mennä, tästä tulee hienoa."
Olimme katsoneet Hairin, millä oli suuri vaikutus.
Toivoin, että saisin jonkin psykedeelisen ilmestyksen,
vähän kuin Hairissa.
Näkisin upeita kuvia,
ja jonkinlainen uusi tietoisuuden muoto avautuisi,
mutta mitään sellaista ei tapahtunut.
Pelkkää pelkoa ja ahdistusta.
Ja niiden vahvistumista.
Mikä ei... Kuka sellaista kaipaa? Kuka tarvitsee siihen huumeita?
Otin siis yhden.
Meni puoli tuntia, 45 minuuttia, tunti.
Odottelimme, eikä mitään tapahtunut.
Meni toiset puoli tuntia, eikä vieläkään mitään.
Joten totta kai sanoin: "Otetaan toiset."
Otimme toisen, ja silloin alkoi tapahtua.
Säikähdin saman tien kamalasti.
Aloin katsoa kättäni,
mietin siis tosi kliseisesti, mikä käteni on.
Eikö aineissa aina tuijotakin omaa kättään?
Tai peukaloaan, jossa näkee koko maailmankaikkeuden, jotain sellaista...?
Mitä aivoissa tapahtuu, kun trippaa?
Noin kymmenen prosenttia aivoista keskittyy ääniin ja väreihin,
toiset kymmenen aikakäsitykseen.
Ajan tiedetään usein nopeutuvan tai hidastuvan.
Entä loput 80 %?
Käden tuijotukseen.
Vau, siistiä.
Olin kauhuissani. Sanoin: "Mennään meille."
Lähestyimme paikkaa, jossa täytettiin ilmapalloja -
kiitospäivän paraatiin.
Ajatus sai minut kaistapäiseksi.
Pahanilkisiä jättiläishahmoja alkaisi kohota -
ja lähteä liikkeelle 77th Streetiltä.
Fanitin Haamujengiä, ja kuva Stay Puft -vaahtokarkkimiehestä -
marssimassa Central Park Westiä valtasi mieleni.
Tajusin pian, ettei minulla ollut aavistustakaan, missä olin,
kuka olin tai mikä tämä elämäjuttu ylipäätään oli.
Päätin, että piti kertoa vanhemmilleni, mitä oli meneillään.
Vanhempani olivat kuvaamassa Lemmenlaivan jaksoa.
LEMMENLAIVA VIERAILEVAT TÄHDET
Soitin Jerry Stillerille ja Anne Mearalle -
ja sanoin: "Isä, otin happoa."
"Mitä? Mitä happo on? "
Hän taisi luulla, että join akkuhappoa tai jotain.
Isäni ei ollut mikään Jerry Garcia.
Vaan Jerry Stiller.
Sanoin: "LSD:tä." "Ai, LSD:tä."
Kuulin, että hän käsitteli asiaa.
Hän ehkä ajatteli, että on epäonnistunut vanhempana.
Hän kävi varmaan sitä läpi mielessään.
Sitten isäni sanoi: "Ymmärrän, miltä sinusta tuntuu.
Kun olin kymmenvuotias, poltin Pall Mall -tupakan -
ja olin kipeä kaksi päivää."
Sanoin: "Isä, ei tässä siitä ole kyse. Tämä on jotain ihan muuta."
Yritin selittää, millaista se oli, ja hän sanoi...
Hän sanoi, että selviäisin kyllä, mikä oli aika herttaista.
Kun joku ottaa huumetta ja tuntee tulleensa hulluksi,
isoin pelko on: "Luoja, en palaa enää koskaan ennalleni.
Olen ikuisesti mielipuoli."
"Aivoni ovat rikki eivätkä korjaannu enää ikinä."
"Ehkä aivoni ovat nyt tällaiset. Ja maailma todella tällainen."
Se voi pelottaa.
"Nyt menee huonosti. Haluan, että tämä loppuu. Miten tämä loppuu?"
"Voi, luoja. Tämä ei lopu koskaan. Joudun mielisairaalaan."
Mielessäni näin äitini pehmustetun sellin ikkunassa itkemässä silmät päästään.
Ketään ei voi houkutella pois huonolta tripiltä.
Kun se on alkanut, se vie oman aikansa.
Kaikkein tärkeintä -
on vain vakuuttaa ihmiselle, että muuttunut todellisuus,
niin pelottava kuin onkin, johtuu yhdisteen nauttimisesta.
Paikka voi olla pelottava, mutta aika siellä on rajallinen.
Ensimmäisellä sellaisella kerralla -
tunsin kai sellaisia naiiveja tunteita.
"Ehkä en palaa enää normaaliksi."
Mutta kokemus opettaa, ettei se pidä paikkaansa.
Vaihda tarvittaessa perspektiiviä.
Jos jokin pelottaa, pitää vain loitontaa siitä,
niin näkee laajemman kontekstin. "Ahaa, ei hätää."
Voi se olla pelottavaa.
On tärkeää muistaa, että on kujalla. Ei se todellisuutta ole.
Olen täysin kauhuissani -
ja tuumin: "Menen päivystykseen. En kestä enää."
Edessäni istuu mies,
jollaisia näki usein Deadin keikoilla.
Selvästi trippaillut liian usein.
Sellaiset liikkuvat omalla taajuudellaan.
"Hei, äijä." Heillä on kumma tyyli...
Kopautan häntä olkapäälle ja sanon:
"Jerry tulee pian, ja hän ja hänen kitaransa ovat yhtä."
Tyyppi katsoo minua ja toteaa: -
Koetahan kestää.
Hän kääntyy takaisin ja tuumin: "Selvä."
Se oli paras neuvo ikinä. Käytän sitä vieläkin.
MITÄ ENEMMÄN TRIPPAAT
Koetahan kestää.
Kiitti, Fred.
Ja nyt Huonon tripin kauhistuttava päätös.
Kop, kop.
Kuka siellä?
Häiriintynyt hamppari,
joka haluaa kiduttaa sinua seuraavat 12 tuntia -
kuorimalla ihosi hitaasti irti kehosta,
kaivamalla sitten silmämunasi ulos -
ja syöttämällä ne sinulle orvaskedestäsi tehdyn sämpylän sisällä.
Sopii toki, hienoa! Käy sisään!
Kuulostaako hullulta?
Juuri niin teet, kun avaat aivosi eli oven -
hallusinogeeneille eli häiriintyneille hamppareille.
Katsotaanpa vielä Emilyä ja kavereita, jotka kuvaannollisesti antoivat aivonsa -
sairaan psykopaatin, siis psykedeelien, leikeltäviksi.
HUONO TRIPPI
Oli oikea päätös lähteä. -Eihän meitä päästetty sisään,
kun rikoimme ikkunat.
Luojan tähden! Kuolemme!
HUONO TRIPPI
Nyt olet nähnyt LSD-kysymyksen kaksi puolta.
Mutta tarkemmin ajateltuna puolia on ollut parikymmentä.
On mahdollista, että jotain jäi pois,
mutta kuulimme tärkeimpiä ja voimakkaimpia mielipiteitä LSD:stä.
Nyt on sinun vuorosi.
Sinä päätät.
Se, mitä kutsutaan arkitodellisuudeksi,
on tietoisuuden projektiota.
Todellisuudessa ei ole olemassa värejä tai ääniä,
tuntuja, makuja tai hajuja niin sanotussa "tosimaailmassa".
Todellinen maailma on monitulkintainen ja lakkaamatta virtaava kvanttisoppa.
Se on energian ja tiedon vaihtelua äärettömässä tyhjyydessä.
Hyönteisen näkemä taivas ei ole sama taivas, jonka me näemme.
Mehiläinen aistii ultraviolettisäteilyä.
Ei aavistustakaan, miltä se näyttää.
Kun mehiläinen katselee kukkaa, se ei siis näe sitä kuin me,
mutta se aistii hunajan kaukaa.
Käärme aistii infrapunasäteilyä.
Lepakko ultraäänen kaikua.
Kameleontin silmät kääntyvät kahdella akselilla.
Emme voi edes kuvitella, miltä tämä näyttää kameleontille.
Mitä todellisuus siis on? Vastaus on, ettei sellaista ole.
Kun näitä yhdisteitä käytetään ihanneolosuhteissa,
niillä näyttäisi olevan merkittäviä kykyjä -
saada käyntiin henkisen tason kokemuksia,
joissa on luonnostaan potentiaalia saada aikaan muutoksia.
Ne ovat parantaneet valmiuksiani suunnistaa maailmassa,
olla osa perhettä,
tulla toimeen lasteni, vaimoni, kollegoideni kanssa.
Olen oppinut yhteisöllisyydestä -
ja siitä, että uskonnollisuuden ytimen kuuluisi olla: -
"Anna minun kohdella muita niin kuin haluan itseäni kohdeltavan."
Hyvillä tripeillä ajattelin aina: "Luoja, olemme kaikki yhtä.
Kuolemaa ei tarvitse pelätä.
Elämä ja kuolema kulkevat käsi kädessä, ja se on ihan jees."
Ensimmäisillä tripeilläni -
uskoin todella, että jokainen ihminen...
Koko planeetta muuttuisi paremmaksi, jos kaikki ottaisivat kerran happoa.
Tekikö se fiksummaksi?
Valaistuinko? En tiedä. Mutta luulen...
Sen avulla pystyin jo varhain kuvittelemaan toisen näkökulman.
Toisen perspektiivin.
Se teki minusta paremman ihmisen -
sekä luovassa mielessä että muuten.
Olen mieluummin ihminen, joka on kokenut sen -
kuin joku, joka ei ole.
Vielä aikuiselämässänikin pidän sitä yhä psykedeelisenä seikkailuna.
Häkellyttävänä, mielettömänä arvoituksena.
Kaikkihan me kuolemme, joten...
Se oli kuin hyppäisi lentokoneesta,
ja puolentoista sekunnin päästä tajuaa: -
"Minun tarvitse tehdä tätä enää ikinä. En halua tätä enää ikinä."
Se oli kokemukseni haposta jo parin minuutin jälkeen,
mutta se jatkui kuusi tuntia. Siinä pulma.
Kehottaisin jokaista ensikertalaista aloittamaan kohtuullisesti.
Kuten tukanleikkuussa: lisää voi aina leikata.
Mutta kun leikkaa liikaa tai ottaa liikaa, paluuta ei ole.
Luulin, etten ottaisi enää koskaan.
Mutta otin. Vielä pari kertaa.
Sitä ei pidä ottaa kevytmielisesti. Eikä ehkä ollenkaan.
Näen taivaalla valtavan vetoketjun.
Ja vetoketju alkaa aueta.
Jos vain menee virran mukana,
antaa vetoketjun avautua. Ja kestää, mitä tulee.
On se sitten lepakoita, Jumalan penis, mitä vain. Antaa vain mennä.
Jos on vittuakaan tajua huumeiden käytöstä,
ei pysäytä vetoketjua.
Pyrin aina kehittymään ihmisenä.
Minusta se vaatii ajattelua laatikon ulkopuolelta.
Laatikkohan on vain rakenne.
Olemme ehdollistuneet laatikkoon, mutta se ei ole erityisen hyödyllinen.
Kaikki on kriisissä. Miten selviämme kriisistä?
Miten pääsemme muurin yli?
Pitää ottaa käyttöön kaikki työkalut, joita sinne pääsyyn tarvitaan.
Kuin tikkaat, joilla katsoa muurin yli, joka on muuten liian korkea.
Tikkaiden avulla näkee mielettömän maiseman,
jota vähän aavisteli aina muurin ohi kävellessään.
Jotkut voivat istua muurin edessä -
ja meditoida, ja muuri muuttuu läpinäkyväksi.
He näkevät sen läpi.
Samaan oivallukseen on siis monia teitä.
Se on valtava voimavara.
Vapaus oppia siitä -
ilman, että valtio kieltää oppimisemme, joka... Sama marihuanan kanssa.
Valtio estää kaiken mahdollisen hyödyn lääkkeenä.
Visioni on -
laillinen retriittikeskus.
Mieluiten lähellä luontoa.
Ihmiset voisivat tulla sinne hoitoon,
ja he saisivat kokemukseensa tukea asiantuntijoilta,
jotka myös auttaisivat heitä liittämään kokemuksen elämäänsä.
Jos saan sanoa, koko tietoisuuden vallankumous,
joka alkoi 60-luvulla -
ja johti muihin liikkeisiin,
feminismiin, ympäristöaatteeseen,
rauhanaatteeseen,
Greenpeaceen, kaikki se sai alkunsa -
hallusinogeenisten huumeiden käytöstä.
Monien mielestä se saavutti huippunsa ja kuihtui.
Anteeksi vain, mutta herääminen jatkuu yhä.
Olemme tripillä koko ajan.
Juuri nytkin. Elämä on trippi.
HYVÄÄ TRIPPIÄ
PSYKEDEELIT OVAT OLLEET LAITTOMIA YHDYSVALLOISSA 50 VUOTTA...
MUTTA FDA ON ÄSKETTÄIN MYÖNTÄNYT LUVAN TUTKIA NIIDEN KÄYTTÖÄ -
MM. MASENNUKSEN, PTSD:N JA RIIPPUVUUDEN HOIDOSSA.
SEIKKAILU ON VASTA ALUILLAAN.
Monet juovat kahvia ennen töihin menoa. Toiset, usko tai älä, ottavat happoa.
Jotkut psykiatrit ja tutkijat -
tutkivat nyt psykedeelisiä huumeita -
mahdollisena hoitokeinona masennukseen ja mielenterveysongelmiin.
Niitä käytetään masennuksen, ahdistuksen ja riippuvuuden hoitoon.
Tulokset ovat vaikuttavia.
Ne ovat vähemmän myrkyllisiä kuin alkoholi eivätkä aiheuta riippuvuutta.
DEA on myöntänyt luvan yli 50 tutkijalle -
tutkia LSD:n terapeuttisia vaikutuksia.
Denver on USA:n ensimmäinen kaupunki,
joka on sallinut psykedeeliset sienet.
Oakland on nyt toinen kaupunki Yhdysvalloissa,
jossa huumesienten käyttö ja hallussapito on sallittua täysi-ikäisille.
Santa Cruzin kaupunginvaltuusto hyväksyi päätöksen,
joka sallii psykoaktiivisten kasvien käytön, hallussapidon ja kasvatuksen.
Jos olisi huume, ja tätä on jo kokeiltu,
joka lopettaisi tupakka- tai alkoholiriippuvuuden,
ja se toimisi 80-prosenttisesti, ainakin alkuun...
Sitä pitää tutkia. -Kokeillaan sieniä, sinä ja minä.
Selvä. -Hyvä on.
Onnea!
Hyvää yötä.
JATKUU...
Tekstitys: Tuulia Tipa