Downloaded from YTS.MX
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK HADITENGERÉSZETE BEMUTATJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dr. Walt Miner vagyok. És az LSD-ről szeretnék beszélni.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
Az LSD minden egyes élőlényre hatással volt,
aminek beadtuk.
Hat a halakra, a pókokra,
a nyulakra, a kutyákra és a macskákra.
És talán ami a legérdekesebb,
hogy valamiért egyszer LSD-t adtak egy elefántnak.
És láss csodát, megölte az elefántot.
Vannak, akiknek először rossz tapasztalataik vannak.
Mások beveszik harmincszor, hatvanszor vagy akár százszor is,
mielőtt lesz egy rossz utazásuk. Hogy mit jelent ez?
Azonnali elmebajt.
Egy Sohaország, ahonnan nincs visszaút.
Nincs semmi felnőttes, vagy kifinomult dolog
egy LSD utazásban.
Ezek egyszerűen csak bolondok.
Orosz rulettet játszanak.
A kábítószer-használatot az oktatási filmek
mindig is nevetségesen eltúlozva mutatták be.
A szülők pánikolnak, a gyerekek kiborulnak,
és az emberek ablakokból ugranak ki.
Ne értsenek félre, a drogok lehetnek veszélyesek,
ugyanakkor nagyon viccesek is.
Hogy miféle ember tenné ki magát valami veszélyesnek,
ami egyben vicces is?
Ha mást nem is,
remélem, ma esti filmünk megválaszolja ezt a kérdést.
Jó szórakozást!
Nem hiszem, hogy a tudatmódosítók a megoldás a világ problémáira,
- de kezdetnek megteszik. - Minden zseni szedte.
Einstein, Steve Jobs, Jimi Hendrix, A$AP kibaszott Rocky.
Mindig az járt a fejemben, hogy: „Ennél lennie kell többnek.”
És mikor LSD-t szedtem, azt mondtam: „Igazad volt, tényleg van több.”
Megváltozott a szemléletmódom a drogok hatására.
Rálátást nyertem, hogyan is érzékelem a valóságot.
Biztos, hogy több, mint százszor szedtem már.
Biztos. Talán a kétszázhoz is közel.
Nyolc után nem nyilvánítanak elmebetegnek?
Ez kamu.
Azt hiszem, gombát úgy 12-szer szedtem,
Gombát valószínűleg 12-szer szedtem.
Konkrétan 50-szer.
Sok acidet szedtem.
Sok acidet.
Sok acidet szedtem.
Biztos, volt vagy 500 utazásom.
Egyszer szedtem LSD-t.
Talán nem is kellett volna beszednem. Elég lett volna megnéznem ezt a filmet.
Itt van mindenki?
Mindjárt kezdődik a film.
GOMBÁK
SZEMÉLY, KÖRNYEZET
ÉRZÉKELÉS
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
A pszichotrop szerek egy nagyon széles kategóriát fednek le.
Én hallucinogénekkel kísérleteztem.
Hatásukra módosult tudatállapotba kerül tőlük az ember,
és az érzékelés, az észlelés
és a tudás mind nagyon megváltozik.
Először azt érzed, hogy ez nem a valóság,
de mikor elmúlik a hatása, azon tűnődsz, mi is a valóság.
Nem szeretném, ha ez egy feladat lenne a „mondj nemet” kampányban,
ahol lebeszélik róla az embereket,
mert szerintem ez egy értékes élmény.
Amikor rossz utazásom volt, és volt belőle sok,
mindig arra jöttem rá, hogy épp erre volt szükségem.
Néha jól elbánik veled,
és néha vissza kell venned kicsit az egódból.
Másfelől rendkívül tanulságos élményeket lehet vele szerezni.
Tele szeretettel, támogatással
és boldogságérzettel.
Van egy szinte vallásos kapcsolódás a bolygóhoz.
Szóval szerintem kiegyenlítik egymást.
AZ UNIVERZUM MEGNYÍLT ELŐTTEM
Emlékszem, egy barátom adott egyszer némi száraz peyotét,
amit azelőtt sosem próbáltam.
Egy tanyán laktam Angliában.
Úgy délelőtt 11-kor vettem be.
Mikor sétáltam vissza a főépülethez,
kezdtem azt érezni, hogy körülöttem minden életre kelt.
A fű beszélt hozzám...
Sting !
...és nagyon gyorsan beléptem ebbe a pszichedelikus világba.
A fák zenélve integettek felém.
Sting!
Átsétáltam a tanyán,
és volt ez a fickó, John, aki vezette a tanyát,
és odaintett magához.
„Gyere, segítened kell!”
Én meg: „John, most épp nem érek rá.”
Ő erre: „Muszáj segítened!” Én meg: „Mi a baj?”
Azt mondta: „Az egyik tehénnek problémás az ellése.
Segítened kell.
Ha nem segítesz, bele fog halni. Súlyos a helyzet.”
Mialatt beszélt, egyre jobban kezdtem betépni,
és egyre zavarodottabb lettem. Szóval átmentem hozzá.
A tehén sírt, gyötrődött, nagy fájdalmai voltak.
Az utazás hatására nagyon tisztán
érzékeled a halandóság erejét. Pont itt,
és nem tudod kikerülni.
A saját halandóságod, a bolygó halandósága,
a születendő kis ökör és az anyja a halandósága.
Szóval nem tudod kikerülni.
Ez a tudatosság legfőbb problémája.
Egy napon megszűnünk létezni.
Hogyan kezeljük ezt?
Kötöttünk egy kötelet a kis ökör mellső lábaira és pofájára,
és az én feladatom volt húzni, amíg John navigálta az operációt.
Úsztunk a magzatvízben, meg minden egyébben.
A művelet úgy 20 percig tartott.
Mintha egy bálnát akarnál behúzni a halászcsónakba.
Én meg egyre jobban beálltam.
Végül kiszedtük az ökröt.
Az anyja megkönnyebbülten felsóhajtott, és számomra kinyílt az egész univerzum.
Megláttam az élet értelmét.
Szerintem azt teszi veled a tudatmódosítói élmény,
hogy eltűnik...
a „dolog” abból, hogy „én és a dolog”.
Helyette lesz „én és a mindenség”.
Minden, a fák,
a folyók, a kavicsok,
rájössz, hogy minden összefügg egymással.
Minden ugyanabból az alapanyagból készült.
Szerintem amikor a világot tárgyként kezeled,
akkor rosszul bánsz vele.
Ha úgy látod a világot, mint aminek a része vagy,
akkor jobban bánsz vele.
Ez nem olyasmi, amit naponta át akarnál élni.
Fel kell készülnöd rá. Kell hozzá egy szándék.
Azt mondod: „Oké, megtapasztalom ezt a dolgot,
és remélem, hogy ennek a segítségével
tudok majd írni egy dalt,
vagy megírom a regényemet,
vagy szeretkezni fogok,
vagy kedvesebb leszek a családommal, jobb állampolgár leszek.”
Ha van egy célod,
és úgy veszed be a szert, akkor kifizetődő az élmény.
Ha a célod az, hogy szétcseszd magad, akkor az is fog történni.
Én azt nem javasolnám.
Őszintén szólva nem emlékszem, hogy beszéltünk volna róla.
Csak arra emlékszem, hogy a kezünkbe nyomta,
mi meg hopp, be is tettük a szánkba.
Gondolkodás nélkül.
Bele se gondoltunk.
Ez egy nagy döntés lehetett volna.
A FORDULÓPONT
Fiatal humorista voltam New Yorkban.
Esténként összejártunk a többi humoristával egy étteremben.
Egyszer csak besétált egy idős, hippinek kinéző fickó.
Volt nála nála pár méretes, fehér papírdarab.
Negyvenöt perccel később:
„Ez LSD volt, amit beszedtünk?
Nem érzek semmit.”
Amikor azt mondod, „nem érzek semmit,”
általában akkor van a fordulópont.
Érzek valamit?
Mit jelent érezni?
Mit jelent érezni? Mi az az érzés?
Ó, szóval ilyen egy LSD utazás.
Aztán hozták a forró csokit,
és a hab vagy a tejszínhab lélegzett, nem tudtam meginni, mert életre kelt.
Elröppentünk a Washington Square Parkba
egy csoport emberrel, akiket nem is ismertünk.
Félig hajléktalan jellegű arcokkal.
Egymás arcát fogdostuk,
nevettünk, sírtunk és hatalmas felfedezéseket tettünk.
Azt mondtam: „Menjünk vissza a lakásomba!”
- Ez az! - Igen!
És elfutottunk.
Beszálltunk a kocsijába, kiparkolt és odaértünk a piros lámpához.
A piros lámpa zöldre váltott,
aztán sárgára, majd pirosra, majd zöldre,
majd sárgára, pirosra, zöldre, sárgára, pirosra.
Elfelejtette, hogy kell vezetni. Azt se tudta, hogy parkolt egyáltalán ki.
Izommemória volt.
Nem tudta, mit csinál, hogyan működnek az autók.
Hogy működik egy autó? Tudjuk, hogy működnek az autók?
Ne vezessünk!
Legyen velünk egy józan haver!
Nem vezethetsz, az őrültség.
Az utasülésen kell ülnöd.
Nem akarhatsz te vezetni.
Én akarok vezetni. Nem akarok arra gondolni, hogy:
„Ez az ember ugyanazt látja, mint én, ezért jobb, ha én vezetek.”
Vannak azok a fehér vonalak,
amik úgy néznek ki, mintha felfelé tartanának.
Emlékszem, hogy épp vezettem,
és a kezeim maguktól ezt csinálták.
Ki is nézhettem volna az ablakon, mert a testem magától vezette a kocsit.
Végül megálltam. Teljesen megálltam. Mert olyan meredek volt,
de mégsem estem vissza.
Nem tudtam, hogy lehetséges ez,
aztán rájöttem, hogy levettem a lábamat a gázról.
Szép lassan megálltam a hollywoodi autópályán.
Az út így...
és eltűnt.
És minden teljesen elsötétült.
Aztán a végén megláttam egy picike kis koponyát.
Egyre közelebb jött,
és az út benne volt a koponyában,
majd kinyílt a száj, és hamm, bekapott.
Ne vezess, ha LSD-zel!
MINÉL TÖBBET UTAZOL,
NE VEZESS, HA LSD-ZEL!
AZ LSD ÉS A TUDATMÓDOSÍTÓK NYOMÁBAN
Sziasztok, Tommy Roe vagyok.
Mostanra már biztos egyértelművé vált számotokra,
hogy az LSD egy nagyon erős cucc.
De mindössze ennyi, egy cucc.
SZEREK, AMIKTŐL UTAZHATSZ
Az LSD és a gombák a hallucinogének Coca Colája és Pepsije,
de sok más szertől is utazhatsz.
Ayahuasca.
DMT.
Meszkalin.
De ez csak néhány vegyület azok közül,
amelyek az emberi agyban hallucinációt
és alternatív valóságérzetet idézhetnek elő.
Úgy döntöttem,
hivatalosan beavattatom magam a peyotébe.
Így hát elrepültem Mexikóvárosba,
aztán felmentünk a hegyekbe egy furgonnal,
és találkoztunk pár emberrel, akik beavattak egy peyote szektába.
Hatalmas mennyiségű peyotét tömtek a számba,
tényleg gigászi mennyiséget sztrichninnel,
te meg ránézel, hogy: „Ez méreg.”
Beléd tömik.
És nagyon gyorsan betéptem tőle.
A sivatag már önmagában is egy szürreális, pszichedelikus élmény.
Elég ránézni egy hatalmas kaktuszra.
Egy ősi, idegen világban vagy.
Majd bekötötték a szememet három másik beavatottal.
Ha becsukod a szemed,
egy háromdimenziós rajzfilmben érzed magad.
Mintha egy űrfilmben lennél.
És kényszerítettek, hogy megmásszuk a szent hegyet.
Elfelejtettem a nevét, de bekötött szemmel csináltuk,
miközben be voltam állva, a tűző napon.
Szóval botorkáltam felfelé a hegyen, elég meredek volt.
Végül felértünk a hegy tetejére a kora esti órákban,
és éreztem, hogy lelocsolnak valamivel.
Gondoltam: „Megmosdatnak minket,” mert piszkosak voltunk.
Majd kinyitottam a szememet, és vér volt.
Kérdeztem, hogy mi az. „Szarvasvér, ez is a része.”
Szarvasvérrel locsoltak le.
A Halley-üstökös idején történt.
Az üstökös igazán látványos, főleg, ha peyotét szedtél,
mert úgy néz ki, mint egy tüzet okádó sárkány.
Félelmetes és nagyon fenyegető.
De annyira nem rémített meg, mint a halandóság érzése,
ami nálam bevett dolog.
Számomra ez...
nehéz, és azt hiszem, jelentőségteljes.
LSD SULI UTÁNI KÜLÖNKIADÁS
A kábítószer szuper dolog.
A tudatmódosítók nagyon menők.
Imádom a hallucinogén szereket. Kaphatnék most rögtön?
Efféle dolgok hangzanak el manapság egy átlagos játszótéren.
Hát nem ijesztő? Szerintem igen.
A mai gyerekek egyre jobban bekapcsolódnak, ráhangolódnak
és kilépnek.
Hogy érthetnénk meg mi, „stréberek” ezt a rémisztő trendet?
Úgy, hogy olyan videókat nézünk,
mint például ez, egy kislányról, akit hívjunk Emilynek, mert ez a neve,
és az ő...
rossz utazásáról.
ROSSZ UTAZÁS
Sziasztok, mizu?
Emily, ma este bulit tartok,
és nagyon zsír lenne, ha eljönnél.
Azt mondtuk, hozzátok megyünk biztonságosan szórakozni,
- anyukád felügyelete alatt. - A szülőknek rossz a híre,
pedig jó velük lógni.
Ugyan már, Emily, jó móka lesz! Lesz rengeteg kemény drog.
Oké, talán majd ott találkozunk.
Végül is annyira nem lehet rossz, ugye?
Ki kér egy kis kemény drogot?
Van itt LSD,
gombák,
bélyeg, kék mennyország, lila köd...
kék az ég a Marson,
a nagyi protkója. Van Pacman,
van itt Super Mario, Luigi,
van Regan és egy kis narancssárga napsütés.
Én benne vagyok.
- A narancssárga napsütés jól hangzik. - Sok neve van, Emily,
de nem kell hozzá matekzseninek lenni, mint amilyen Maya, hogy tudd, mit jelent:
egy rossz utazást.
Ugyan már, Emily, próbáld ki!
Na jó, csak egyet.
- Ne csináld, Emily! - Gondolj a jövődre!
Azt hiszem, betéptem...
De fura...
Mindig így mutatják be az LSD-t a filmekben. Soha nem tudják eltalálni.
A filmekben mindig halszem optikát használnak.
Mindig elmélyítik az ember hangját,
hogy mindent eltorzítva lássunk, és az ember meg:
„Hé, haver, be vagyok tépve.
Istenem, érzem a lelkem!”
Az egyetlen film, amiben egészen jól csinálták,
a Félelem és Reszketés Las Vegasban volt.
Van egy jelenet, ahol Johnny Depp a kaszinóban van,
és a padló elkezd mozogni.
Amikor ezt megláttam, azt mondtam: „Igen, ilyen az acid.”
Nem tudom, mennyi LSD-t szedtél, de velem általában az szokott lenni,
hogy mikor utazol, olyan dolgok történnek,
amik normális körülmények között nem történnének meg.
Furcsa, és ebben az esetben szörnyű dolgok.
FURCSA ÉS SZÖRNYŰ DOLGOK
Helló, a nevem Anthony Bourdain.
Nagyon szerettem az LSD-t.
A hatvanas évek végén lettem tinédzser,
és rendkívül csalódott voltam, hogy lemaradtam az egész hippi korszakról.
Olvastam róla a Life magazinban,
úgy kilenc, tíz éves lehettem, és nagyon bejött.
Alig vártam, hogy elég idős legyek, és elmehessek San Franciscóba,
és LSD-t szedhessek.
Az emberek kiugrálnak az ablakból, biztos érdekes.
És a szüleim nagyon ellenezték, szóval...
ez még inkább felbátorított.
Teljesen odavoltam Hunter S. Thompson munkásságáért
Ezalatt azt értem,
hogy azt gondoltuk, Hunter Thompson a legmenőbb,
és olyanok akartunk lenni, mint ő.
Van ez a thompsoni kép, hogy onnan tudod, hogy rossz utazásod van,
hogy a halott nagyanyád egy késsel a szájában mászik fel a lábadon.
Viccesnek találtuk ezt, és ha nem is megtapasztalni,
de szerettük volna ezt túlélni.
Egyik hétvégén szerveztünk egy kis autós kirándulást.
Azt mondtam a szüleimnek, hogy egy barátomnál alszom,
egy ottalvós hétvégén.
Ő szerzett kocsit, nekem volt tanulói engedélyem.
Ezek alkották mesteri tervünk alappilléreit.
Először is szereztünk drogokat. Sok acidet, némi füvet, libanoni hasist,
Gordon's gint és két láda Maximus Super sört.
Nem tudom, miért azt választottuk.
Emellett, és ez fontos:
Quaaludes nyugtatót.
Majd bevettünk jó pár drogot, beleértve az LSD-t.
Elindultunk a Catskill-hegység sötét szívébe.
Szóval épp vezettünk, az acid már kezdett hatni,
mikor megláttunk két stoppost.
Vonzó, fiatal nők voltak, táncos lányok.
Egyikőjük Panama Ray néven mutatkozott be.
Tapasztalt, világi hölgyek, akik fuvarra vártak.
Azonnal el is kottyantottuk, hogy meg voltunk rakva
szédületes mennyiségű szabályozott anyagokkal.
Nem meglepő módon, ez érdekelte ezt a két fiatal virágszálat.
Visszamentünk a szobájába.
Elszívtunk pár füves cigit, egy kis hasist...
Vigyázzatok, támadni fog!
Majd emlékeztetett rá, hogy van Quaalude-unk.
Adtam neki egyet,
de jelezte, hogy ez nem kielégítő számára, és kettő szeretne.
Két 400 milligrammosat.
Ezek a rohadékok bivalyerősek voltak,
kurva erős metakvalon.
Panama a szeszes italok segítségével kezdett beállni,
ahogy a Quaalude hatni kezdett.
Ezen a ponton mi elértük az utazás csúcsát.
Itt kezdtek el rosszra fordulni a dolgok.
Gyorsan rosszra fordultak.
Panama elkezdte felvonultatni a ruháit korábbi, vegaszi éveiből.
Majd hirtelen a bemutatója közepén a szemei fennakadtak,
és holtan roskad össze a kurva padlón.
Túladagolta magát, és mi adtuk neki a drogot, ami megölte.
Lelki szemeimmel láttam a rendőrségi helikoptereket a fényekkel,
amik pillanatok múlva fölöttünk köröznek majd.
Jönnek a különleges egységek faltörő kossal,
és beverik az ablakot és az ajtót.
Most mit csináljuk?
A szüleim azt hiszik, a te házadban alszom,
és nagyon be vagyunk tépve.
Idefelé jövet
az ég tele volt színekkel, koncentrikus körökkel
és furcsa és csodálatos dolgokkal.
Most minden csúnya és paranoiás.
A valóság minden borzalmával tört ránk.
Még mielőtt rájöttünk volna, hogy mi történt,
megmozdult, és felkelt, mintha mi sem történt volna.
Mintha mindennapos lenne, hogy összeesik a földön.
Sok gint ittunk, és kokót szívtunk fel a Gedeon Bibliáról.
Emlékszem, egyszer kimentem a mosdóba,
belenéztem a tükörbe,
és egy indián törzsfőnököt láttam, harci festésben a tükörben,
ahogy felnéz...
Sose jó ötlet tükörbe nézni, mikor LSD-n vagy,
de itt kifejezetten rossz volt.
Ne nézz tükörbe!
Takard le a tükröket!
Nem jó ötlet tükörbe nézni.
Te jó ég, a legrosszabb, mikor tükörbe nézel.
Tükörbe nézel, és: „Ki vagyok, kit látok?”
Átlátsz a bőrödön.
A bőröd elvileg áttetszőbb LSD utazás közben.
Látod, ahogy a vér fut a vénáidban és az erekben.
Főleg, ha önbecsülési problémákkal küszködsz.
Mármint velem volt már, hogy az arcom kecskévé változott.
Mindegy, hogy nézel ki, takard le a tükröket!
MINÉL TÖBBET UTAZOL,
NE NÉZZ TÜKÖRBE!
Ne nézz tükörbe!
Dr. Charles Grob vagyok. G-R-O-B.
Pszichiáter vagyok.
Kutatóként egy hallucinogén alapú kezelési modellt tanulmányozok
pszichiátriai betegségek gyógyítására,
vagy függőségek gyógyítására.
Végeztem egy FDA által jóváhagyott tanulmányt is,
amely során engedélyt kaptunk a hallucinogén gombákból nyert alkaloid,
a pszilocibin használatára
egy előrehaladott rákban szenvedők kezelési modelljében,
akik reaktív szorongással küzdenek. Jelentősen javult a betegek életminősége.
Senkinek nem volt rossz utazása, sem komoly fiziológiai reakciója.
Szóval azt találtuk, hogy az mindenképp elmondható,
hogy ez a kezelési modell ígéretes,
és érdemes lenne további felügyelt tanulmányokat végezni.
Hallgassunk meg pár fiatalt, akiknek volt oka elfogadni az LSD-t.
Valamint orvosokat, pszichológusokat és más szakértőket,
akik kipróbálták az LSD-t.
Azt hiszem, egyedül akkor értettem meg igazán önmagam, amikor aciden utaztam.
Tisztán láttam a dolgokat.
Nem voltak egyáltalán rossz utazásaim.
Csak egyetlen hosszú utazás, ami elég jó volt.
Voltak olyan ruháim, amik mentek az acidhez,
volt olyan zeném, ami ment az acidhez,
smink, ami ment az acidhez...
Számomra ez... olyan volt, mint egy rituálé.
Meg akarod nézni a házam?
Jó, az én házam az acidház.
Mindent érintett.
LSD-N VOLTAM NORMÁLIS
Viccesnek találom, hogy másoknak drogsztorijaik vannak.
Ez a kérdés alapvetően...
Ha rendesen drogozol, rendes történeteid nincsenek is.
Sziasztok, Carrie Fisher vagyok,
és sok LSD-t szedtem.
Talán John Belusitól hallhattam először az acidről.
De nem volt gondom...
Akkoriban nem voltak drogproblémáim.
Akkor még nem voltam a drogzónában,
ami végül a bukásomhoz vezetett. Mármint az ópium tartalmú szerekhez.
Ahhoz nehéz lenne...
Mert most függőséget okoz az LSD? Nem.
Nagyon nehéz LSD-t szedni.
Ezért utakat szerveztem a világ minden tájára,
csak azért, hogy acidet szedhessek.
Ilyen dolgokat csináltam, és közben elfelejtettem...
hogy úgy nézek ki,
mint Leia hercegnő, vagy akárkinek is láttak az emberek.
Szóval nem valami jó ötlet acidet szedni, aztán összevissza futkosni.
A Seychelle-szigetekre mentem.
Bevettük az acidet,
és te jó ég, én...
ott voltam a tengerparton, és senki más nem volt ott.
Én ott voltam a Super 8
videokamerámmal, ez akkortájt volt.
Épp egy barátomat filmeztem,
és miközben ezt tettük, hirtelen...
zavart...
éreztem az Erőben.
Ezt ne tedd bele!
Szóval megfordultam, és mellesleg...
talán meztelen azért nem voltam, de topless igen.
Megfordultunk,
és ott áll egy egész busznyi japán turista, akik akkor értek oda,
és kiderült, hogy ahol voltunk, oda vitték a turistákat ebédelni
az összes szállodából.
Úgy hiszem, akkortájt én voltam Leia hercegnő,
de úgy igazán,
és nem volt rajtam ruha. Mikor aciden voltam, azt gondoltam:
„Igen, látom az értelmét.”
Ami azt illeti, mikor először megtudtam, hogy bipoláris vagyok,
bementem az orvoshoz beszélni, és azt mondtam:
„LSD-n normálisnak éreztem magam.”
Az, hogy miért érezte magát normálisnak LSD-n a karrierje csúcspontján,
azzal lehet összeköttetésben, hogy természetellenesnek érezte
közszereplői mivoltát,
és hogy mennyire eltávolodhatott saját magától.
És az LSD élmény
hozzáférést biztosított számára legbelsőbb személyiségéhez,
ami által sokkal jobban önmagának érezte magát.
Na mindegy, szóval bevettük ezt az Owsley acidet.
Nagyon betéptünk.
A Central Parkban voltunk.
Én kapaszkodtam a földbe,
mert nehéz volt fent maradni a bolygón.
És egy makkot figyeltem,
ami nagyon sokat mozgott.
Sosem láttam olyat, ami nem volt ott.
Olyan dolgokat láttam, amik ott voltak, de rosszul viselkedtek.
Azt a rohadt! Te Carrie Fisher vagy!
Kibaszott Leia hercegnő!
Istenem, hatalmas rajongód vagyok!
És csúnyán viselkedett...
Ezt nézd! Egy garázsvásárban szereztem.
Csúnyán viselkedett.
Hozzád beszélek, mert kurvára be vagy tépve!
Nem, én csak... ne, ne!
Végig kellett néznem,
ahogy ez a makk bemutatja nekem a koreográfiáját.
Te szórakoztatóiparos vagy. Megnéznél valamit? Mondd el, mit gondolsz!
Dió vagyok.
Egy dió, dió, dió vagyok.
Kész őrület.
Dió vagyok.
- Mit gondolsz? Még mindig... - Pofa be!
Nem tetszett.
Ezen a ponton
a makk majdnem újra normális állapotba került.
Ne mondd el senkinek, mit láttál!
Ne mondj semmit!
Pszichológusként
azt kell mondanom, hogy ez a felismerés, amit hinni vélsz,
nem egyezik a valósággal.
Csak akkor tudsz igazán megérteni valamit,
ha ér valami rossz élmény, és azt kielemzed.
Vagyis törekedned kéne a rossz élményekre,
és megpróbálni megérteni őket, ahogy a pszichológusok álmokat elemeznek.
Amit megfelelő képzés hiányában egyedül nem tudsz megtenni.
A drogok drámai módon változtatják meg a tudatállapotot.
Ezért fennáll a pszichózis lehetősége,
valamint a „rossz utazásé” is.
Minél inkább behatárolod a környezetet,
annál kevesebb az esélye a rossz utazásnak.
Először is ki fogja megtapasztalni az élményt,
a személy gondolkodásmódja, bizonytalanságai, szándéka.
És a környezet: hol csinálod, mennyire biztonságos a környezet...
Ne szedj LSD-t idegenekkel,
vagy akik azt tettetik, hogy a barátaid, vagy barátok barátaival.
Jól válassz társaságot!
Sose vegyél be LSD-t seggfejekkel!
Akik ezt csinálják: „Parázol már?”
„Érzed már?
Érzed, ahogy kinyílik az elméd?”
Ez olyan durva...
„Látod a rózsaszín elefántokat? Látod?”
Ha van valamilyen problémád,
vagy szomorú vagy, azt veszélyesen felnagyíthatja.
Nem jó, ha sok az őrültség a fejedben.
Amikor nehézségekkel küzdesz. Például épp szakítottál valakivel,
vagy rajtakaptak,
mikor a kávéfőzőben maszturbáltál, mert ez a fajta bűntudat és szégyen
még nagyobb lesz. Mentálisan erősnek kell lenni hozzá.
Ezt az utazást mindenkinek egyedül kell megtennie
barátokkal.
Pár jó baráttal lógjatok együtt egy zárt teremben,
ne legyen teljesen zárt, jó, ha ki tudsz menni a szabadba.
Én az erdőt javaslom. Igen, az erdőt.
Víz a közelben, egy folyó,
kibaszott fák, szépség.
Mindenki azt mondja,
hogy egy réten tépj be, vagy máshol a természetben.
Biztos szuper, de én mindig New Yorkban csináltam.
Amikor először New Yorkba mentem, és betéptem,
azt hittem, a taxik meg akarnak ölni.
Kerüld a városokat!
MINÉL TÖBBET UTAZOL,
BEHATÁROLOD A SZEMÉLYT ÉS A KÖRNYEZETED!
És most vissza a Rossz Utazáshoz.
Mindenki azt mondja, hogy nem érhet baj,
ha behatárolod a személyt és a környezetedet.
Pedig csak az a biztos,
hogy határozottan...
rossz utazásod lesz.
Narancs-d el az élményt!
Te sarancs-d el!
Ti nagyon furán viselkedtek.
Igen, hagyjátok már abba, ez már nem vicces!
Tudod, mi lenne vicces? Kiugrani az ablakon.
Remek ötlet!
- Csináld! - Oké!
Mi van? Ne!
Csak az ablakot ne!
A drogok csupa móka és kacagás, amíg már nem az.
Nick Kroll vagyok,
és van egy óvatosságra intő történetem az LSD-ről.
Amúgy irtó jó volt, de óva akarom inteni az embereket.
IMÁDOM A BARÁTAIMAT
Pár évvel ezelőtt
egyik barátom legénybúcsúján voltunk,
béreltünk egy házat Malibuban,
és szereztem az alkalomra egy csomó gombát.
Mert hát a harmincas éveik közepén, és végén járó pasik
egyszerűen csak el akarnak menekülni, basszus.
Az emberek látnokzsályát szívtak, szóval nem kispályások voltak.
Egy magánstrandon voltunk.
Mind bevettük a gombát. Én kicsit többet is.
„Igen, ez rendben van.”
Imádom a barátaimat!
Jól éreztük magunkat.
Arra gondoltam:
„Be vagyok tépve a vízben, 90% az esélye, hogy meg fogok fulladni,
de jó érzés eggyé válni a Földdel.”
Kijöttünk a vízből, ott voltam a parton, kezdem érezni a hatást.
Leültem, és én több gombát ettem, mint bárki más.
Láttam a haverjaimat, amint tengeri hínárt kezdtek gyűjteni.
Mikor megláttam ezt, tudtam, mi fog történni.
Kijöttek a vízből.
Egyre közelebb jöttek, úgy nagyjából 20 kilóval.
És láttam, ahogy felemelték,
és rádobták azt a rengeteg hínárt a testemre.
És én ezt...
imádtam.
A hínár mozogni kezdett rajtam,
és azt mondtam: „Én vagyok a hínár szörny.”
Meg se fordult a fejemben, hogy levegyem
ezt a kibaszott tengeri hulladékot.
Hínár szörny!
Másnap felébredtem,
és tele voltam vörös kiütésekkel,
amiért...
tengeri hínár volt rajtam 45 percen keresztül.
Nem komálom a drogokat, de az aciddel őrület az utazás.
De a legőrültebb, ha rosszul sül el.
Tudod, mikor van négy sarok, vagy ilyesmi,
és közlekedési lámpákkal tanítanak meg,
vagy ami a járókelőknek van, mindegy, és emlékszem, hogy hirtelen azt mondtam:
„Én oda akarok menni...”
Ahelyett, hogy A-ból a B-be, majd a C-be mentem volna, mondom:
„Mehetek az A-ból egyenesen a C-be.”
Ez nagyon hülyén hangzik,
de nekem ezt adta az LSD, és állandóan ezt használom az életemben.
„Ha senki nem néz oda, mehetek egyenesen a C-be,
enélkül az egész B-s szarság nélkül.”
A FEHÉR BAGOLY
Kathleen vagyok,
ő pedig Adam. Házasok vagyunk, és zenészek. Mondd a tiédet!
A történet, amit meg akartam osztani...
nem egy...
Nem volt semmilyen rossz utazásom, ami para lett volna.
A nyolcvanas évek végén három baráttal épp...
Mark barátom azt mondta: „El kell mennetek Bajába.”
Én és három nő
a semmi közepén voltunk Mexikóban.
A barátnőm így: „Van két adag acidem.
Vegyük be!”
Beletettük egy üveg üdítőbe, és mind megittuk.
Majd defektet kaptunk.
Ott voltam három nővel a semmi közepén.
Nem tudtam, hogy kell kereket cserélni.
- Most, hogy mesélem, azt se tudom... - Még kereket se tudott cserélni!
Azt se tudom, megnéztük-e, van-e másik gumi.
Azt mondtuk: „Ez nagyon durva...”
erre hirtelen egy fehér bagoly repült el felettünk.
Mi meg: „Ez egy jel. Valami nagyszerű dolog fog történni!”
Majd megállt két furgon, tele pasikkal,
felnőtt férfiakkal,
mi meg így: „Ez szuper!
Basszus, ez kissé fura.”
Kiszállt a sok pasi, és körbeállták a kocsit, vizslatták.
- Három dögös csajjal a kocsiban. - Ha velük megyek,
elvisznek egy fickóhoz, akinek van abroncsa.
Azt mondtam: „Nem tudom, visszajövök-e még, csajok.”
Mind megöleltük egymást.
„Sok szerencsét.”
Aztán csak vezettünk és vezettünk, majd még mélyebbre mentünk a hegyekben.
Mintha egy film lett volna.
Volt ott pár idős fazon, akik a tábortűz körül ültek.
És csak két salaktéglaviskó volt ott.
Én kérdeztem, hogy: „Oda?”
A viskóból kijött a legnagyobb ember, akit valaha láttál.
Overálban, ing nélkül. Hátsó megvilágításban.
Egy kibaszott nagy kalapáccsal. Minél jobban beijedtem,
annál jobban röhögtek rajtam.
Megfordult, és elkezdte verni az ajtót.
Mikor kinyitotta az ajtót, én így: „Eljött a pillanat.
Vagy megpróbálok mindenkivel megküzdeni, vagy megnézem, mi van a szobában.”
Felkapcsolta a lámpát, és a szoba tele volt abronccsal.
Egy egyházi csoport volt.
A két furgon egy egyházi csoporté volt. Elengedtek minket,
mondták: „Menjetek erre...”
- Minden rendben volt. - A bagoly miatt.
Ez az agyad.
Ez az agyad, mikor drogozol.
Ez az agyad a szendvicsemen.
Fincsi.
Mindig ugyanaz az LSD-s sztori, tudjátok, melyik.
LSD-zett, azt hitte, tud repülni, kiugrott az ablakból. Micsoda tragédia!
Mekkora barom! Bekaphatja!
Idióta. Ha azt hitte, tud repülni, miért nem a földről próbálta először?
Rengeteg történet van ugrálásokról.
Ez bevett volt.
Sok faszságról hadováltak akkoriban,
amikor régebben szedtük. Így akartak elijeszteni tőle.
A szüleim mind a ketten terapeuták voltak, és egy pszichiátriai intézetben dolgoztak,
és úgy akartak lebeszélni a drogozásról,
hogy otthon azt mesélték,
mennyire gázosak voltak a gyerekek a kórházban egyszeri drogozás után.
Anyám azt mondta:
„Egy fiú marihuánát szívott, amibe PCP volt keverve,
és most megőrült, nem tudja, mit tegyen.
Az öklét folyton felnyomja a fenekébe.”
Ezt a történetet konkrétan így mesélte anyám.
Így hát mélységesen rettegtem a drogok bármiféle formájától.
Soha nem is szedtem. Amíg el nem mentem Amszterdamba.
NEM MŰKÖDNEK A GOMBÁK
Paul Scheer vagyok.
Ez az én történetem arról, mikor nevetséges módon betéptem.
Amszterdamba mentünk pár humorista haverommal fellépni.
Úgy gondoltuk: „Amszterdam, legális a marihuána...
Még gombázni is lehet. Ez király lesz.
Muszáj tartanunk egy gombanapot.”
Végül elmentünk egy boltba,
és úgy hozták ki őket, mint a gyémántokat a Tiffany's-ban.
Volt többféle gomba, kiválasztottuk,
emlékszem, hogy én egy „hawaii valamit” választottam.
Mondom: „Hawaii, ja, mint a szörfözés. Ilyen utazást akarok.”
Úgy döntöttünk, hogy a legjobb hely hozzá
a Van Gogh Múzeum lesz.
El is mentünk a Van Gogh Múzeumba,
és elkezdtük enni a gombákat,
Azt mondták: „Ne edd meg mindent egyszerre.”
Jó, persze. Szóval megettem. Úgy öt perc telt el,
én meg: „Nem érzek semmit. Ezek a gombák nem működnek.”
Hát...
Paul Scheer vagyok Amszterdamban,
és ezek a gombák nem hatnak.
Ezért ettem belőle még többet, és még többet.
Akkor csak élvezem a művészetet. Paul Scheer Amszterdamban.
Felnéztem az egyik festményre,
ami a Varjak a Búzamezőn volt,
és megragadta a figyelmemet.
„Ez nagyon érdekes. Ezt nézd!
Belátok a varjak alá!” Elfordítottam a fejem.
Meggyőztem magam, hogy ha elfordulok,
olyan részeit is látom a festménynek, amik nem léteznek.
Azt a rohadt!
Nézd ezt a sok búzát!
Úgy éreztem, a madarak felém repültek, én meg a búzamező közepén álltam.
Mi a fasz?
Ez egy népszerű múzeum.
Családok, sok látogató...
én még úgy 10 centire álltam a festménytől,
majdnem fejjel lefelé.
Pont így: „Igen, igen.”
Váltakoznak a képek, mozog. Mondom: „Van Gogh egy zseni!”
Értem Van Gogh-ot!
Ekkor elkezdett melegem lenni. „Nagyon meleg van itt, izzadok.
le kell lépnem innen.” Visszaértem a szállásunkra.
Azt mondtam: „Srácok, McDonald's-os kaja kell.”
Mindenki egyetértett.
Azt hiszem, onnan jött, hogy külföldön voltunk,
és valami amerikaival kellett kijózanodnunk.
A McDonald's tökéletes volt. Elmentem a McDonald's-ba,
egy zacskót megtöltötték hamburgerrel,
ezt visszavittem a házunkba, és mindenkinek kiosztottam.
Mindenki elkezdte enni,
és pont mint mikor Alíz megeszi a pirulát,
megettük a hamburgereket, és hirtelen elmúlt a gomba hatása.
Mindenki a régi.
Én meg: „Köszönjük, McDonald's. Megmentettél minket.”
Sosem téptem be a McDonald's-ban, mert nem vagyok hülye.
Ha van az LSD utazásnak ellentéte, akkor az a McDonald's.
- Akár a jing és a kibaszott jang. - Belépsz, és rájössz:
„A szörny gyomrában vagyok, baszki.
Van lelkem, de egy lelketlen ketrecben vagyok.”
MINDEN ÖSSZEFÜGG
Sziasztok, Rob Corddry vagyok.
Pszichonauta.
Screen Actors Guild.
Egyszer betéptünk gombán, és én a tükör előtt ültem.
Az utazás csúcsán, totál be voltam állva.
Bámultam magamat a tükörben.
Le volt véve az ingem,
ez általában zavarna,
de ilyenkor bármiféle testképzavar eltűnik.
Olyannak látod a dolgokat, amilyenek valójában.
Bármennyire is csillognak és lélegeznek. A tested amúgy is lélegzik.
És úgy látom a testemet és az arcomat,
amilyenek a tényleges valójukban.
Az arcom teljesen máshogy nézett ki.
Megértettem, hogy a testem egy váz volt, és éreztem az igazi énemet,
nem ami a tükörben volt.
Nagyobbnak éreztem magam a testemnél. Szélesebbnek.
Úgy éreztem: „Ez az. mindennek a részesei vagyunk,
minden összefügg.” Aztán belenéztem a tükörbe,
és úgy tűnt, mintha láttam volna...
hogy én voltam az egész világ.
Mindent láttam, minden összefüggésben volt. Minden oké.
Mindenki azt mondja, ne nézz tükörbe, én meg: „Csak a tükröt nézd!”
MINÉL TÖBBET UTAZOL,
NÉZZ TÜKÖRBE!
Nézz tükörbe!
Emlékszem, belenéztem a tükörbe, és az arcom vízköpővé változott.
Brutál volt. Én meg így: „Azt a kurva!”
Mikor egy városi közösségben nősz fel, a gettóban vagy ilyesmi,
úgy gondolunk a bélyegre:
„Az olyan, mint a crack, vagy a PCP, az angyalpor, a meth meg az ilyen szarok.
Mi a faszt csinálsz a bélyeggel?” Aztán ahogy öregszel,
elkezdesz gombázni meg ilyesmi, és rájössz,
hogy ez mind csak gomba és penész,
és ez az egész tök laza.
SZERESSÉTEK EGYMÁST!
Emlékszem, mikor először LSD-ztem. Pár évvel ezelőtt történt.
Úgy éreztem, készen állok, hogy eggyé váljak a bolygóval,
az univerzummal.
Kész őrület volt. Egy gyönyörű hölggyel történt.
Ő vezetett bele.
Arra emlékszem, hogy rátette kekszre.
Sajnos mire belemelegedtünk,
a bélyeg pont akkor kezdett el hatni.
Na és elkezdtünk belelendülni ugye.
Nagyon jó érzés volt. Minden érzés felerősödött.
Mindenféle dolgot láttam.
Mindenféle dolgot éreztem.
Mozognak a színek. Hallom a színeket. Érzem a színek ízét.
Mégis milyen ízű egy szín, basszus, vágod?
És valamiért minden, amit velem csinált
csodálatos volt. Kétszer olyan jó, mint általában. Elképesztő volt.
Ez egy kicsit szemléletes
kicsit vulgáris, mocskos, vágod?
Vágod, de...
Mit mondhatnék? Ilyen az élet. Nem hazudok.
Egy szivárvány lőtt ki a farkamból.
Hangja is volt, mint egy zongora vagy ilyesmi.
Fogalmam sincs, miért jött ki egy szivárvány a farkamból.
Nem szeretem a szivárványt.
Másnap felébredtem,
és elmondtam egy havernak: „Hé,
rájöttem, mi az élet értelme.”
Azt mondtam:
„Hogy szeressük egymást.”
Ő meg:
„Tutira.”
Ekkor vettem be először LSD-t.
De ízlések és pofonok, mert...
Nem vagyok a tudatmódosítók szószólója.
Én jól elvagyok vele, de nem ajánlanám mindenkinek, annyi tuti.
Én művész vagyok, ez az életem.
Én tudatmódosítókon vagyok...
Az 1960-as évek rockzenéje, mint...
a The Castaways,
Jefferson Airplane...
A Rolling Stonesnak is volt pár cucca, a Beatles, nyilván. Jimi.
Ki énekelte a „Hurdy Gurdy Mant”, Donovan?
A kérdés, ami igazán kifejezte a 1960-as éveket:
„Van válasz a világ szenvedésére?”
Mert 1966 októberéig
az LSD legális volt,
és mint tudjuk, elképesztő volt, és jótékony célokra használták.
Már tudjuk a feljegyzésekből,
hogy mennyi embernek segített. Enyhül a szorongás.
Haldokló emberek, akik DMT-t kapnak, ismered a történetet...
Kapnak némi pszilocibint,
és hirtelen megszűnik a szorongásuk,
mert úgy érzik, ez természetes.
Nem próbáltam Ayahuascát, sem DMT-t.
Túlságosan félek tőle, haver.
De lehet, egyszer eljutok odáig, hogy elég bátor leszek, hogy kipróbáljam.
A DMT az, ami biztos eljuttat
az ősi, képlékeny létbe.
Ha tudni akarod, milyen érzés egyszerű organizmusként,
nézni, ahogy az egód eggyé válik a semmivel,
akkor szívj el egy DMT-t, és eljutsz oda. Rögtön meg fogod ezt tapasztalni,
és közvetlen kapcsolatba lépsz majd űrlényekkel, színekkel,
ősi mintákkal és szakrális geometriával, és...
ez elképesztő.
Zach Leary vagyok,
és Timothy Learyvel nőttem fel.
Ő egy amerikai filozófus és pszichológus volt a 20. század végén.
Amikor apám először próbálta a pszilocibint Mexikóban,
az volt a híres idézete az élményről:
„Többet tanultam négy óra gombázás alatt, mint 20 év pszichológia alatt.”
A pszichológusok és pszichiáterek akarnak LSD-t használni
mentális betegség kezelésére. Szerintem az LSD lesz a legfontosabb
gyógyír mentális betegségekre, mikor rájövünk, hogyan használjuk.
És 1963-ban
viszonylag ünnepélyesen rúgták ki a Harvard Egyetemről,
amiért pszichedelikus kísérleteket végzett mesterszakos diákokon.
Timothy Leary és Ram Dass,
Terence McKenna és a többi ember,
akik az életüket ennek a tanulmányozásával töltötték,
és megvolt a tudásuk és a zsenialitásuk a tanulmányozásra, leállították őket.
Szóval kurvára elbasztuk.
Szerintem nagy kár,
hogy a tudatmódosítók kutatóinak előző generációját
hirtelen megállították a munkájukban,
mert nagyon fontos felfedezések előtt álltak.
Új kezelési modelleket fejlesztettek ki,
amik szerintünk még mindig fejlesztésre szorulnak,
mert ezek rendkívül ígéretesek és reményt kínálhatnak
olyan emberek számára, akik olyan betegségekben szenvednek,
amikre a hagyományos pszichiátriára nem tud megoldást kínálni.
Sok alapvető kérdés van válaszolatlanul az LSD-vel kapcsolatban.
Még sok a munka.
Sok, fontos kutatói munka maradt még a jövőre.
Remélhetőleg egyszer kapunk válaszokat.
Mindig azt kérdezik tőlem,
melyek voltak a legjobb élményeim, mikor tudatmódosítókat szedtünk apámmal.
Például a Grateful Dead koncertek jók voltak.
A látvány nagyon...
Emlékszem, hogy Jerry Garcia feje tízszeres méretűre duzzadt.
Grateful Dead koncertre menni drogok nélkül elment.
Drogokkal viszont elég jó volt.
Grateful Dead koncert.
Ideális hely az utazáshoz, mert nagyon biztonságos volt.
Voltak létesítmények,
és elhatárolt területek azoknak az embereknek, akik LSD-ztek.
A zenéjük nem izgatott,
ehhez képest láttam a bandát
úgy 11 vagy 12 alkalommal biztosan.
Bírom Jerry Garciát.
Ezt beismerem, nem szégyellem.
Kedvelem a Grateful Deadet. Egyetemre jártam, fehér vagyok.
Felmentem a színpadra a Grateful Deaddel,
és elaludtam az egyik hangszóró előtt.
Innen lehet felismerni egy pasit, akinek jó utazása van. Így jár.
Fejjel előre halad, mert: „Fejjel előre kell haladni az életben.”
És innen lehet felismerni egy pasit, akinek rossz utazása van.
A térde van elől.
Azt akarja, hogy a térde, a fején kívül bármi
találkozzon a sok rossz dologgal.
Egyik alkalommal eltévesztettem a mennyiséget,
és olyan sokat vettem be, hogy odanéztem Mickeyre, hogy:
„Nem tudom befejezni, ki kell mennem.” A cintányérjaim olvadoztak.
Nem jó, ha túl sokat veszel be.
Hazamentem, és még mindig be voltam tépve. Nyilván nem józanodsz ki rögtön.
Majd udvariasan leültem a szüleim étkezőasztalánál,
reggeli idő volt, épp felkelt a nap. Anyukám felszolgálta a reggelit,
és odanyújtott egy tányér tojást, amik úgy néztek ki,
mintha modern táncot jártak volna,
az a sok körkörös mozgás...
Minden mozgott, a virslik táncoltak,
kis épületekké álltak össze.
„Milyen a reggeli, Billy?” „Jó.”
Nem tudtam megenni.
És most vissza a Rossz Utazáshoz.
Szereted, ha olyan dolgok történnek, amiket nem szeretnél, ha megtörténnének?
Hát persze, hogy nem.
Nos, pontosan ez fog történni, ha drogbuliba mész.
Mert minden drogbuliban van egy trükkös figura.
Az a célja, hogy betépj, akár akarod, akár nem.
A trükkje:
titokban beadni.
ROSSZ UTAZÁS
- Srácok! - Gyerünk!
Narancsos üdítő.
- Igyál egy kortyot! - Idd meg!
- Egy kortyot!
Ha ők nem akarják meginni ezt a friss italt, én megiszom.
Igen. Én is.
Miért olyan minden, mint egy elektromos szivárvány?
- Igen, látom az egész univerzumot. - Úgy hangzik, be vagytok tépve.
Nem! Nem is vettünk be drogot.
Soha nem tennék olyat.
- Láttad azt a sárkányt? - Biztos, hogy nem vagytok betépve?
Tutira be vannak tépve,
mert be lettek drogozva.
Tíz adag LSD-t tettem az üdítőjükbe.
Én nem akartam ezt!
Már sosem leszek a régi!
Szörnyű dolog bedrogozni valakit,
mert átveszed az irányítást az elméjük felett.
A te felelősséged, hogy fognak viselkedni 12 órán keresztül,
és ha sosem próbálták az LSD-t, ehhez nem igazán van jogod.
Amikor bevettük a hírhedt csodaszert, az LSD-t,
épp a fogorvosunkkal vacsoráztunk.
Beletette a kávénkba, és nem szólt róla. Nem is hallottunk róla.
Ez még jól is jött, mert olyan sok paranoia...
vette körül a drogot, hogy ha valaki most beveszi,
már automatikusan rossz utazása lesz.
Amikor rájöttem, hogy be vagyok tépve...
rossz utazás. Mint egy sötét alagút, minden leállt.
BEDROGOZVA
Sziasztok, Rosie Perez vagyok, a Puerto Ricó-i ikon.
Szilveszterkor történt a '80-as évek végén.
Az egyik nővéremmel elmentünk egy késői klubba
Alphabet Cityben.
Ebben a klubban nem árultak alkoholt, se semmi ilyesmit.
Az egész ez a:
„Mi mind imádjuk a zenét és a táncot, vigyázunk a testünkre
és az egészségünkre.”
Ezért csak puncs volt meg gyümölcs.
Odaértünk a bárhoz, ott a csapos, azt kérdezte: „Mizu, csajok?
Akartok tépni egyet?” Mi meg: „Persze!”
„Biztos?” Én meg: „Persze, miért ne.”
Szóval adott egy puncsot.
Mi megittuk, és táncolni kezdtünk.
Megizzadtunk, és visszamentünk.
„Kaphatunk még puncsot?” A pasi meg: „Ez komoly?”
Én meg: „Igen, nagyon finom!” Ő meg: „Hát jó.” Még egyet megittunk.
Hirtelen
az egész klub egyre nagyobb és nagyobb lett.
A fa padlódeszkák hullámzani kezdtek,
mintha vízből lettek volna a nyílt tengeren.
Én csak néztem, és azt gondoltam: „Istenem, ez gyönyörű!”
Szóval lefeküdtem,
és elkezdtem háton úszni a padlódeszkákon, mert ugyebár hullámok voltak, igaz?
Minden gyönyörű volt, és mindenki engem nézett,
a dicsőségben úszkáltam,
majd hirtelen a nővérem, Sally odajött: „Kint van a cicid.” Én meg...
Aztán lenéztem, és azt mondtam: „Istenem!
Olyan gyönyörűek!”
Csodálatosan néztek ki,
és hatalmába kerített a szépségük és a méretük,
de aztán elkezdtem körbenézni,
és azt hittem, mindenki engem néz ugyebár. És paranoiás lettem.
Megpróbáltam eltakarni őket, mert nem találtam a felsőmet,
mert az lebegett a padló vízén.
Szóval így próbáltam eltakarni,
de a cicim húsos része kidudorodott az ujjaim között.
És én csak így...
Odajött a nővérem, és szakadt a nevetéstől.
Azt mondta: „Gyere, húzzunk innen!” Hazaértünk, felmentem az emeletre,
és mikor lefeküdtem az ágyra, én lettem az ágy. A testem lett ágy.
Próbáltam átfordulni,
mert a testem volt a matrac, és áttotyogtam a folyosón.
Még ekkor sem jutott eszembe, hogy be voltam tépve.
És lecsúsztam,
és arra gondoltam, hogy a folyosó csúszdává változott,
és én lefelé csúszom a folyosón, egészen a végéig.
Azt kiáltottam: „Egy ágy vagyok!”
Lecsúsztam, és...
bevertem a bokámat a porcelán fürdőkádba.
Aztán úgy láttam, a lábam óriási lett,
és egyre csak nőtt és nőtt. Felnéztem, és a pasim azt mondta:
„Be vagy tépve, ez acid.”
Az első gondolatom nem az volt, hogy: „Istenem, be vagyok tépve.”
Hanem: „Istenem, remélem Isten nem büntet meg,
amiért be vagyok tépve.”
Mert azt hittem, hogy... pokolra kerülök. Egyenesen a pokolba megyek.
Ezelőtt nem ittam,
nem füveztem,
nem dohányoztam,
Semmit sem csináltam. A tánc volt a drogom.
Ha egy klubban ingyen itallal kínálnak, kérdezd meg, mi a fasz van benne.
Igen.
A másik dolog, amit kaptam tőle,
az az volt, hogy szükségem volt terápiára a katolikus neveltetésem miatt.
Isten mentsen, soha többé nem akarok ilyen bűntudatot érezni.
Szóval tudod, mit?
Mégiscsak kisült valami jó abból, hogy betéptem.
A pszichés hatásai ennek a szernek rendkívül változóak.
Teljesen kiszámíthatatlanok.
Lehetetlen megmondani akárkiről, hogy jó utazása lesz, vagy rossz.
Még nem tudták azonosítani a gócot az agyban,
ami a rossz utazásokért felelős.
De ami megjelenik, az a tájékozottság elvesztése,
a zavarodottság,
a túl sok inger általi túlterheltség érzése,
erős szorongás, ami akár paranoiába is átcsaphat.
Sok bélyeget szedtem, gombákat, speedet... Nem tudom, mi volt ez.
Olyan volt, mint a speed.
- Nagyon is. - Igen.
De hallucináltál is tőle.
- A körülötted lévő világot... - Igen.
- ...a rémálmaid operájává változtatta. - Igen.
Minden átváltott az agyamban,
és hirtelen minden hanyatlani kezdett
hihetetlen sebességgel.
A dolgok üveggé változtak, majd összetörtek,
újra összeálltak, és megint összetörtek.
A lábaim elzsibbadtak.
Hirtelen éreztem, hogy a szívem nagyon gyorsan ver a mellkasomban.
Úgy éreztem, ki akar szakadni a bordáim közül.
Nem akartam szólni a feleségemnek,
mert nem akartam, hogy megerősítse, mennyire erőteljes ez,
amitől a paranoiám csak még jobban felerősödne.
Így a rémálom csak még intenzívebbé válna.
Láttam erőszakot, vérontást,
láttam háborút, terrorizmust,
lefejezést.
A poklot is láttam.
Egyszer csak kinéztem a kocsi ablakán,
és volt egy kislány a mellettünk lévő kocsiban,
aki nagyon erőteljesen nézett rám.
Ez a kislány megmenthet. Hozhat segítséget.
Ki tud menekíteni a helyzetből.
Csak egy gyerek volt. Ártatlan.
A szememmel próbáltam kommunikálni vele,
mintha túszul ejtettek volna. „Segíts megszökni!”
Nem akartam beszélni, mert nem akartam, hogy a barátom megöljön.
Úgyhogy így...
Láttam, hogy van egy halvány reménysugár.
Végül a kislány bemutatott nekem,
a fejemben pedig azt gondoltam: „Mindenki benne van.
Mindenki meg akar ölni!”
Néhányan
elérik ezeknek a mentális hatásoknak a csúcsát,
és ott is maradnak.
Innentől kezdve ezek az emberek elmebetegek.
Lewis Black vagyok.
Még mindig Lewis Black.
Csak ennyit kell mondanom, ugye?
KI VAGYOK?
Olyan 20 éves koromban vettem be LSD-t.
Egy lakásban vettem be, Hyattsville-ben, Marylandben.
Ha elérsz egy bizonyos pontot, onnan véged.
Nekem ez az a pont volt, mikor nem emlékeztem a nevemre.
És ez… Egyáltalán nem emlékeztem rá.
Az egyik dolog, ami kapocsként működik közötted és körülötted lévők közt,
az a kibaszott neved. Szóval elég fontos.
A legegyszerűbb az lett volna, ha egyikőjüktől megkérdezem, mi a nevem.
De egy LSD utazás közepén
nem kérdezheted meg a barátaidtól, hogy mi a neved.
Nem ismerem az LSD etikettet,
de gondoltam, ez nem szokás.
Jól szórakoznak. Miért rontsam el a jókedvüket?
És olyat se hozhatok fel, amiből az látszódik, hogy bajban vagyok,
hogy úgy érezzék, gondoskodniuk kell rólam, ami még rosszabb lenne.
Szóval leültem egy szótárral,
hátha találok valami utalást a nevemre benne.
Ezt fél órán át csináltam,
ami LSD időben úgy 26 évet jelenthet.
Belenyúltam a zsebembe,
mert rájöttem, hogy van egy tárcám,
és onnan meg tudnám nézni a nevemet. A következő gondolatom az volt,
hogy féltem kinyitni a tárcámat, mert azt gondoltam:
„És ha csak Monopoly kártyák vannak benne?”
Ne!
Először megrémültem, aztán nem bírtam abbahagyni a nevetést,
aztán megtaláltam a nevem.
Utána megint jóra fordultak a dolgok.
Srácok!
A nevem Lewis Black.
Láttam, hogy kiakadtak emberek. Ezért nem ajánlom mindenkinek.
Nem mindenkinek ajánlom.
Add már ide, készen állok, gyerünk!
Nem voltam felkészülve az acidre.
Hatalmas hiba volt.
KIAKADTAM
Nem tudtam, mennyit változtat majd az életemen.
Mert sokáig megváltoztatta az életemet.
Úgy gondoltam: „Jól van, mehet, ez remek lesz.”
Azt hiszem, előtte láttuk a Hairt, ami nagyban befolyásolt.
Egyfajta pszichedelikus felfedezésben reménykedtem,
mint a Hairben,
azzal a fantasztikus látvánnyal,
és tudjátok, valamiféle ajtóval
a tudatnak egy másik formájába.
De egyáltalán nem ez történt.
Csak félelmet és szorongást éreztem.
Csak felerősítve.
Ami nem épp... Mármint kinek kell ilyesmi?
Kinek kell ehhez drogot bevenni?
Bevettem egyet,
és eltelt 30 perc, majd 45 perc,
eltelt egy óra.
Együtt lógunk. És semmi sem történt.
Eltelt még fél óra, és másfél óra után még mindig semmi.
Szóval egyértelmű...
hogy be kell vennünk még egyet. Bevettünk még egyet,
aztán történt valami.
Azonnal elkezdtem kiborulni, és nagyon féltem.
Ránéztem a kezemre,
ahogy a klisé is tartja, azon tűnődve, mi is a kezem.
Nem mindig ez van? Hogy bámulod a kezedet?
Vagy a hüvelykujjadat, és látod benne az egész univerzumot?
Ilyesmi.
Mi történik az agyadban utazás közben?
Az agyad 10% -át a hangok és a színek töltik ki,
további 10%-ot az időérzék,
ami általában felgyorsul és/vagy lelassul.
És a másik 80%?
Bámulja a kezedet.
Ez király!
Teljesen kivoltam. Mondom: „Menjünk a házamba!”
Arra sétáltunk,
ahol felfújják a lufiállatokat a Hálaadás Napi Fesztiválra,
és ez került az utazásom központjába.
Hatalmas, gonosz, felfújt karakterek bukkantak fel,
és kezdtek özönleni a 77. utca felől.
Szellemirtók-rajongó voltam,
ezért a Mályvacukor Embernek a képe,
amint a Central Park Westből sétált, erősen a fejemben volt.
Aztán hirtelen rájöttem, hogy fogalmam se volt, hol vagyok,
ki vagyok
vagy hogy mi az élet értelme.
Úgy döntöttem, beszélnem kell a szüleimmel,
és elmondani nekik, mi történt.
A szüleim el voltak utazva, mert a Szerelemhajót forgatták.
SZERELEMHAJÓ
VENDÉGSZEREPLŐK
Felhívtam Jerry Stillert és Anne Mearát telefonon,
és azt mondtam: „Apa, bélyeget vettem be.”
Ő meg: „Micsoda? Hogyhogy bélyeget?”
Azt hihette, megettem egy bélyeget a postán, vagy ilyesmi.
Végül is apám nem Jerry Garcia volt,
hanem Jerry Stiller.
Azt mondtam: „LSD-t.”
Ő meg: „Ja, vagy úgy.”
Hallottam, ahogy jár az agya.
Szerintem azt gondolhatta, hogy megbukott, mint szülő.
Valószínűleg erre gondolhatott.
Aztán apám azt mondta:
„Tudom, min mész keresztül.
Tízéves koromban elszívtam egy Pall Mall cigit,
és két napig rosszul voltam.”
Én erre: „Nem, apa, nem erről van itt szó.
Ez egy teljesen más dolog.”
Megpróbáltam elmagyarázni neki, mire ő azt mondta,
minden rendben lesz, ami nagyon kedves volt tőle.
Mikor valaki drogot vesz be, és úgy érzi, kezd megőrülni,
ilyenkor a legnagyobb félelem: „Istenem, már soha többé nem leszek a régi önmagam.
Mostmár mindig őrült leszek.”
Az agyam tönkrement, és soha többé nem leszek normális.
Talán mostmár ilyen az agyam.
És ilyen a világ valójában.
Az ilyesmi ijesztő.
Ez nem jó. Azt akarom, hogy vége legyen.
- Hogy vethetünk ennek véget? - Istenem!
Ennek sose lesz vége.
Elmegyógyintézetbe fognak zárni,
és látom majd anyám arcát a gumiszoba ablakában,
ahogy kisírja a szemét.
Nem lehet senkit kizökkenteni egy rossz utazásból.
Ha bekerült a szervezetbe, meg kell várni, amíg elmúlik.
A legfontosabb, amit tehetünk,
az az, hogy megnyugtatjuk őket azzal, hogy ez egy módosult tudatállapot,
és ugyan ez ijesztő,
azért érzik ezt, mert lenyeltek egy vegyületet.
A rossz hír, hogy most félelmetes, de a jó hír, hogy ez ideiglenes.
Azt hiszem, mikor először tapasztaltam ilyet,
voltak efféle naiv gondolataim. „Talán sose leszek újra normális.”
De a tapasztalatokkal megtanultam, hogy ez nem igaz.
Ha kétségeid vannak, távolodj el!
Ha félsz valamitől, távolítsd el magad a helyzettől,
hogy láthasd távolabbi nézőpontból. „Nem nagy ügy.”
Ijesztővé válnak a dolgok,
ezért fontos emlékezni rá, hogy be vagy tépve.
Ez nem a valóság.
A fejemben zuhantam lefelé.
Azt gondoltam: „Kórházba kell mennem. Nem bírom tovább.”
Ült előttem egy pasi,
aki a Dead koncertekről lehet ismerős, mert láthatólag sokat utazott.
Más frekvencián mozognak, mint mások.
Valahogy így: „Hé, haver!” Van bennük valami fura...
Megkocogtattam a vállát, és így szóltam:
„Jerry hamarosan kijön,
és ő és a gitárja eggyé fognak válni.” A fickó rám nézett, és azt mondta:
Tarts ki, haver!
Visszafordult, én meg: „Oké.” A legjobb tanács, amit valaha kaptam.
A mai napig használom.
MINÉL TÖBBET UTAZOL,
Tarts ki, haver!
Kösz, Fred.
És most következzen a Rossz Utazás borzasztó befejezése.
Kopp, kopp!
Ki az?
Egy elmebeteg csavargó,
aki kínozni akar az elkövetkezendő 12 órában.
Először lassan lenyúzza a bőrt a testedről,
majd kikapja a borzalmakkal teli szemgolyóidat,
amit megetet veled egy puha perecen, amit a saját felhámodból készített.
Persze, remek! Gyere csak be! Őrültségnek hangzik, nem?
Pedig pontosan ezt csinálod,
mikor kinyitod az agyadat, az ajtót,
a hallucinogéneknek, az elmebeteg csavargónak.
Nézzük meg, mi van Emilyékkel
most, hogy önszántukból hagyták, hogy a beteg pszichopata, a tudatmódosító
átvitt értelemben felboncolja az agyukat.
ROSSZ UTAZÁS
- Jó döntés volt eljönni a buliból. - Nem engedtek vissza,
miután betörtük az ablakokat.
Úristen! Meg fogunk halni!
ROSSZ UTAZÁS
Már láttad az LSD pszichedelikus kérdésének két oldalát.
De ha igazán belegondolsz, a kérdésnek volt vagy 20 oldala.
Ugyan lehet, hogy volt, ami kimaradt,
de hallottuk a legfontosabb és legerősebb véleményeket az LSD-ről.
Most te következel.
Te döntesz.
Amit a mindennapokban valóságnak hívunk,
az a tudat kivetülése.
Valójában nincsenek színek, hangok,
textúrák, ízek vagy szagok az úgynevezett való világban.
A való világ egy elképesztően kétértelmű, és mozgásban lévő kvantumleves.
Energia és információ hullámzása egy végtelen űrben.
Az ég, amit egy rovar lát, nem ugyanaz, amit te meg én látunk.
A mézelő méh látja ultraibolya sugárzást.
Fogalmam sincs, az vajon hogy nézhet ki.
Ha egy méh meglát egy virágot, nem úgy látja, mint te és én,
habár messziről megérzi a mézet.
A kígyók érzékelik az infravörös sugárzást.
A denevér hallja az ultrahang visszhangját.
A kaméleon szemgolyója két tengely körül forog.
Elképzelni sem tudod, hogy látná ezt egy kaméleon.
Szóval mi a valóság?
A válasz az, hogy nem létezik.
Ezek a vegyületek optimális körülmények között alkalmazva
egészen elképesztő,
hogy milyen spirituális élményeket tudnak katalizálni,
amik természetükből adódóan jellemformálóak lehetnek.
Segítségével jobban el tudok igazodni a világban,
a családommal, jobban megértem a gyerekeimet,
a feleségemet, a kollégáimat.
A közösségről tanít,
és arról, hogy az összes vallás központjában annak kellene állnia, hogy:
„Úgy bánok másokkal, ahogy azt akarom, hogy velem bánjanak.”
Ha jó volt az utazás,
mindig azt gondoltam: „Mind egyek vagyunk.
Nem kell félni a haláltól.
Az élet és a halál
kéz a kézben járnak egymással, és ez így okés.”
Az első, vagy az első pár alkalommal, hogy utaztam,
tényleg azt gondoltam, hogy minden egyes ember,
a bolygó jobb hely lenne, ha mindenki kipróbálná egyszer az LSD-t.
Hogy okosabb lettem-e?
Megvilágosodtam-e?
Nem tudom. De azt hiszem... hogy...
Már korán lehetővé tette számomra, hogy lássak egy másik nézőpontot is.
Egy másfajta felfogást.
Szerintem ezáltal jobb ember lettem,
mind kreatív, mind egyéb szempontokból.
Inkább lennék olyan, akinek benne volt ez a múltjában,
mint olyan, aki kihagyta.
Még most is, a felnőtt életemet egy pszichedelikus kalandként élem meg.
Az egész egy zavaros, értelmezhetetlen rejtvény.
Végül is mind meg fogunk halni.
Mint mikor kiugrasz a repülőből, és egy másodperc után rájöttem:
„Soha többé nem kell ezt megtennem.
Nem vágyom erre.”
Így éreztem magam pár perccel azután, hogy elkezdődött,
és ez volt hat órán át. Ez volt a baj.
Azt ajánlanám azoknak,
akik először utaznak, hogy mértékkel tegyék.
Olyan ez, mint a hajvágás. Mindig lehet többet vágni.
Ha túl sokat vágtál le, ha túl sokat vettél be,
onnan nincs visszaút.
Azt hittem, soha többé nem fogom újracsinálni, de megtettem még párszor.
Ne szedd be fennhéjazásból! Nem tudom, jó ötlet-e.
Az égen láttam egy hatalmas cipzárt.
És a cipzár elkezdett kinyílni.
Ha úszol az árral, hagyod, hogy kinyíljon a cipzár.
És lesz, ami lesz, baszki.
Denevérek, Isten pénisze, akármi is legyen.
Csak megcsinálod.
Ha tudsz bármit is a drogoktól,
nem állítod meg a cipzárt.
Mindig próbálok fejlődni, mint ember.
A gondolkodásmód változtatásával.
Meg kell értenünk, hogy lehet változtatni. Belénk nevelik, hogyan gondolkozzunk,
de ez nem igazán hasznos. Minden válságban van.
Hogy fogjuk túlélni a válságot? Hogy jutunk át a fal túloldalára?
Fel kell használnunk minden eszközt, hogy átjussunk a túloldalra.
Mintha egy létrán állnál, hogy átnézz egy magas téglafalon.
Ha felállsz a létrára, meglátod az elképesztő tájat,
amiről volt is sejtésed, mikor elsétáltál a fal előtt.
Mások leülnek a fal elé,
és meditálnak, és így a fal áttetszővé válik,
így belátnak mögé.
Szóval sokféleképpen eljuthatunk ugyanarra a felismerésre.
Ez egy hatalmas lehetőség,
hogy tanulhatunk róla,
és hogy a kormányunk nem akadályozza meg, hogy tanuljunk... a marihuána ugyanez.
Ezzel megfosztanak lehetséges gyógymódok felfedezésétől.
Én azt tudnám elképzelni,
hogy lehetnének engedéllyel működő terápiás központok.
Lehetőleg a természet közelében,
ahova elmehetnek az emberek kezelésre,
ahol szakértők segítenék őket át az élményen,
majd utána segítenének integrálni ezt az élményt az életükbe.
Ha szabad megjegyeznem, a tudatosság forradalma,
ami a '60-as években kezdődött, olyan más mozgalmakhoz vezetett,
mint a a feminista mozgalom, az ökológiai mozgalom,
a békemozgalom,
Greenpeace, ez mind a hallucinogén drogok
használatával kezdődött.
Sokan úgy vélik, hogy elérte a csúcsát, majd eltűnt.
Nekik sajnálattal üzenem, hogy az ébredés most is folyamatban van.
Állandóan utazunk.
Most is utazunk, nem? Az élet egy utazás.
JÓ UTAT!
MIUTÁN 50 ÉVIG ILLEGÁLIS VOLT A TUDATMÓDOSÍTÓK HASZNÁLTA AMERIKÁBAN,
AZ FDA NEM RÉG ZÖLD UTAT ADOTT POZITÍV HATÁSUK TANULMÁNYOZÁSÁRA
DEPRESSZIÓ, FÜGGŐSÉG ÉS EGYÉB BETEGSÉGEK GYÓGYÍTÁSÁRA.
A KALAND MÉG CSAK MOST KEZDŐDIK.
Persze sokan isznak kávét munka előtt. Mások pedig LSD-t vesznek be.
Na mármost néhány pszichiáter és kutató
újravizsgálja a pszichedelikus drogok hatását
a depresszió és egyéb mentális betegségek kezelésének reményében.
Depresszió, szorongás és függőség kezelésére használják.
Az eddigi eredmények lenyűgözőek.
Viszonylag ártalmatlanok, kevésbé ártalmasak az alkoholnál.
Nem okoznak függőséget.
A DEA engedélyt adott több, mint 50 kutatónak
az LSD terápiás hatásának való tanulmányozására.
Denver lett Amerika első városa,
ami legalizálta a pszichedelikus gombákat.
Oakland lett a második amerikai város,
ami legalizálta a varázsgombák használatát és birtoklását.
A syracruse-i tanács egyhangúan elfogadta a határozatot.
Legalizálták a pszichoaktív növények használatát, birtoklását és termesztését.
Ha bevehetnél egy drogot, és erre már volt példa,
amitől le tudnál szokni a dohányzásról, vagy az alkoholról,
- ami eleinte úgy 80%-ban működne... - Igen.
- Ezt tanulmányoznunk kell! Hogy lehet ez? - Menjünk gombázni!
- Rendben. - Csináljuk!
Sok szerencsét!
Jó éjt!
FOLYTATJUK...
A feliratot fordította: Somogyi Julianna