Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫אני חושבת לגמור עם זה.‬
‫ברגע שהמחשבה מגיעה, היא נשארת.‬
‫היא נתקעת. משתהה. משתלטת.‬
‫אין הרבה מה לעשות בקשר לזה. סמכו עליי.‬
‫היא לא נעלמת.‬
‫היא שם כך או כך. היא שם כשאני אוכלת,‬ ‫כשאני הולכת למיטה.‬
‫היא שם כשאני ישנה, כשאני מתעוררת.‬
‫היא תמיד שם. תמיד.‬
‫אני לא חושבת על זה זמן רב.‬
‫הרעיון חדש.‬
‫אבל מרגיש ישן בו-זמנית.‬
‫מתי זה התחיל?‬
‫מה אם המחשבה הזאת לא פותחה על ידי,‬
‫אלא נשתלה במוחי, מפותחת מראש?‬
‫האם רעיון שלא נאמר אינו מקורי?‬
‫אולי בעצם ידעתי כל הזמן הזה.‬
‫אולי כך זה תמיד היה אמור להסתיים.‬
‫ג'ייק אמר פעם:‬
‫לפעמים מחשבה קרובה יותר לאמת,‬
‫למציאות, מאשר הפעולה.‬
‫אפשר לומר כל דבר. לעשות כל דבר.‬ ‫אבל אי אפשר לזייף מחשבה.‬
‫הכביש ריק ברובו.‬
‫שקט כאן. ריק.‬
‫יותר מהצפוי.‬
‫כל כך הרבה לראות, אך בלי הרבה אנשים.‬ ‫בלי הרבה בניינים או בתים.‬
‫שמיים.‬
‫עצים, שדות, גדרות.‬
‫הכביש ושולי החצץ.‬
‫"רוצה לעצור לקפה?"‬
‫"אני בסדר", אני עונה.‬
‫"הזדמנות אחרונה לפני‬ ‫שכל מה שנראה זה חוות."‬
‫אני מבקרת את הוריו של ג'ייק בפעם הראשונה.‬
‫או שאבקר כשנגיע.‬
‫ג'ייק, החבר שלי.‬
‫הוא לא חבר שלי הרבה זמן.‬
‫זה טיולנו הראשון יחד.‬
‫הנסיעה הארוכה הראשונה.‬
‫אז זה מוזר שאני מרגישה נוסטלגית.‬
‫בנוגע למערכת היחסים שלנו, אליו, אלינו.‬
‫אני אמורה להתרגש, לצפות לראשונה מני רבות.‬
‫אבל אני לא. בכלל לא.‬
‫ראיתי יותר אסמים בנסיעה הזו‬ ‫מכפי שראיתי במשך שנים.‬
‫אולי בכל חיי.‬
‫כולם נראים זהים.‬
‫כמה פרות, כמה סוסים, כבשים, שדות.‬
‫ואסמים.‬
‫כאלה שמיים גדולים.‬
‫אני מרגישה כאילו הכרתי‬ ‫את ג'ייק יותר זמן.‬
‫כמה זמן עבר?‬
‫חודש? שישה שבועות, אולי שבעה.‬
‫אני אמורה לדעת במדויק.‬ ‫נגיד שבעה שבועות.‬
‫ההנחות נכונות. אני מרגיש את הפחד שלי גדל.‬ ‫הגיעה העת...‬
‫יש בינינו קשר אמיתי.‬
‫חיבור נדיר ואינטנסיבי.‬
‫מעולם לא חוויתי משהו כזה.‬
‫...גדל. הגיעה העת לתשובה. רק שאלה אחת.‬
‫שאלה אחת שיש לענות עליה.‬
‫יורד שלג!‬
‫החורף הגיע!‬
‫כן.‬
‫השמיים!‬
‫אני חושבת לגמור עם זה.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫אמרת משהו?‬
‫לא, אני לא חושבת.‬
‫מוזר.‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת לגמור עם זה.‬
‫מה הטעם להמשיך ככה?‬
‫אני יודע מה זה, לאן זה הולך.‬
‫ג'ייק הוא בחור נחמד, אבל...‬
‫זה לא הולך לשום מקום.‬ ‫אני יודעת את זה כבר זמן מה.‬
‫אולי זה הטבע האנושי להמשיך עם הידיעה הזו.‬
‫החלופה דורשת יותר מדי אנרגיה.‬
‫החלטיות.‬
‫אנשים נשארים במערכות יחסים לא בריאות‬ ‫כי זה קל יותר.‬
‫פיזיקה בסיסית.‬
‫ואובייקט בתנועה נוטה להישאר בתנועה.‬
‫אנשים נוטים להישאר במערכות יחסים‬ ‫אחרי תאריך התפוגה שלהם.‬
‫זה חוק הרגש הראשון של ניוטון.‬
‫את רוצה לעצור לקפה‬
‫או משהו, נשנוש?‬
‫עוד מעט נתחיל לראות רק חוות.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-את בטוחה?‬
‫אני לא רוצה להרוס לי את התיאבון.‬
‫אוקיי.‬
‫את יודעת, אימא שלי לא מרגישה טוב לאחרונה.‬
‫אז...‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫אז אני רק אומר שאולי לא יהיה‬ ‫יותר מדי אוכל,‬
‫שאולי היא לא תהיה מסוגלת לבשל הרבה.‬
‫היא לא בריאה.‬ ‫-מה קרה לה?‬
‫אני רק אומר שאם את רוצה לעצור לנשנוש‬
‫או משהו כזה, זה בטח יהיה בסדר...‬
‫מבחינת קלקול התיאבון.‬
‫זה אולי אפילו כדאי.‬
‫אני בסדר.‬
‫אוקיי.‬
‫בואו, הצטרפו אליי, ידידיי,‬ ‫וקבלו את ישו אל ליבכם.‬
‫כפי שישעיהו פרק א' פסוק י"ח אומר לנו,‬
‫אם יהיו חטאכם כשנים,‬
‫כשלג ילבינו.‬
‫הם באמת מצפים לפגוש אותך.‬
‫אני לא רוצה שתקבלי רושם מוטעה.‬
‫סיפרתי להם הרבה עלייך.‬ ‫-נחמד לשמוע.‬
‫גם אני מצפה לפגוש אותם.‬
‫אולי זה לא הוגן מצדי‬ ‫לצאת לטיול הזה עם ג'ייק...‬
‫כשאני כל כך לא בטוחה בנוגע לעתידנו,‬ ‫או לאי קיומו.‬
‫אחרי הכול, לפגוש את הורי בן הזוג‬
‫זה הצעד הברור הבא, לא כן?‬
‫האמת שאפילו לא סיפרתי להוריי‬ ‫שאני יוצאת עם ג'ייק.‬
‫לא הזכרתי אותו. ולא נראה לי שאעשה זאת.‬
‫היא לא מרגישה טוב לאחרונה.‬
‫להזדקן זה לא לנקבות,‬ ‫כמו שבטי דייוויס אמרה.‬
‫נכון, למרות...‬
‫שיש מי שיפריע לו שימושה במילה "נקבות"...‬
‫כן, כמובן. כן.‬ ‫-...כמונח מעליב.‬
‫זאת הייתה תקופה אחרת.‬
‫אני מניחה שזו סקרנות.‬
‫קשה מאוד להבין את ג'ייק.‬
‫אולי זה כמו חלון למקורות שלו.‬
‫הילד הוא האבא‬
‫של הגבר וכל זה.‬ ‫-אז את מעריצה של וורדסוורת'?‬
‫וורדסוורת'?‬ ‫-ויליאם וורדסוורת', המשורר?‬
‫אני לא ממש מכירה.‬
‫למה אתה שואל?‬
‫אני חושב עליו משום מה.‬
‫הוא קפץ לי בראש.‬
‫השיר שלו, "אודה: רמזים לאלמותיות‬ ‫מזיכרונות מילדות מוקדמת".‬
‫אלוהים, זו הכותרת?‬
‫זה נשמע כמו שיר שלם.‬ ‫ -אני יודע.‬
‫אני חושבת ל...‬ ‫-מילה של וורדסוורת' זאת מילה.‬
‫קלעת.‬
‫את רוצה לשמוע איך הוא מתחיל?‬
‫זה רק ש...‬ ‫-אני לא בחורה של מטאפורות.‬
‫רק שהשיר הזה מדבר אליי.‬
‫אגב, וורדסוורת' כתב סדרת שירים‬ ‫לאישה בשם לוסי.‬
‫כמוני!‬
‫אישה יפה ואידיאלית שמתה צעירה.‬
‫אוי.‬
‫טוב, ההשוואה ביניכן היא בשם בלבד.‬
‫ושאת אידיאלית, כמובן.‬
‫זה מאוד מתוק.‬
‫זה רק…‬
‫- לוסי -‬
‫מי זה?‬
‫רק חברה. אני לא אענה.‬
‫את יכולה, לא אכפת לי. תעני.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫לא אכפת לי.‬
‫זה מוזר. ראית את הנדנדה שעברנו?‬
‫איזו נדנדה?‬ ‫-זה היה מוזר.‬
‫נדנדה חדשה ויפה מול בית נטוש.‬
‫לא. פספסתי אותה.‬ ‫-מה?‬
‫לא ראיתי אותה.‬
‫למה שהיא תהיה שם?‬
‫ברור שאיש לא גר בבית הזה במשך שנים.‬
‫מישהו עובר לגור שם, ו...‬
‫והעביר את הנדנדה קודם?‬ ‫זה הדבר היחיד שעולה לי.‬
‫אני...‬ ‫-זה...‬
‫נראה כמו רצף אירועים בלתי סביר.‬
‫את יודעת, שיהיה משהו‬
‫שיבדר את הילדים‬ ‫בזמן שההורים מכינים את הבית.‬
‫מוזר.‬
‫אומרים שיתכן‬
‫שתהיה כמות גדולה של שלג.‬ ‫-כן?‬
‫הם חוזים את זה.‬
‫אתה חושב שאולי כדאי שנחזור?‬
‫יש לי לא מעט... למען האמת,‬ ‫הרבה עבודה לעשות מחר.‬
‫עליי לחזור הביתה הלילה...‬ ‫-נהיה בסדר.‬
‫יש לי שרשראות לצמיגים בתא המטען.‬
‫על מה את עובדת?‬ ‫-אני צריכה להגיש עבודה ביום רביעי.‬
‫איזו מהן?‬
‫רגישות לזיהום כלבת‬
‫בנוירונים בשורש הגנגליה הגבי.‬
‫גם בגנגליית העצב המשולש, נכון?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫נקודה לי.‬
‫מתעניין ובעל ידע בעבודה של בת הזוג שלי.‬
‫נקודה לג'ייק.‬
‫איך מתקדם החיבור שלך?‬
‫האמת שלשום מקום.‬
‫אני באמת צריכה לחזור הערב,‬ ‫להתמודד עם זה על הבוקר.‬
‫אני אחזיר אותך הביתה. שרשראות.‬
‫שרשראות.‬
‫כן, אני מחבבת את ג'ייק.‬
‫והוא משכיל.‬
‫התחומים שלנו שונים,‬ ‫אבל הוא סקרן ועומד בקצב.‬
‫זה דבר טוב. זה בטור הבעד.‬
‫והוא חמוד בדרכו המביכה.‬
‫ואנחנו גם מעניינים ביחד.‬
‫אנשים מסתכלים עלינו כשאנו ביחד.‬
‫מי הזוג הזה?‬ ‫לא מסתכלים עליי כשאני לבד.‬
‫וגם על ג'ייק לא.‬
‫ג'ייק אמר שהוא מרגיש את זה.‬
‫הוא מרגיש בלתי נראה.‬
‫רוצה להקשיב למשהו?‬
‫סליחה, מה?‬
‫שאלתי אם את רוצה להאזין למוזיקה?‬
‫כן, בטח.‬
‫כשנוסעים כל כך רחוק, אין הרבה קליטה.‬
‫זה שיר מוזר.‬
‫ל...‬
‫כאן, באמצע שום מקום.‬ ‫-זה מ"אוקלהומה!"‬
‫המחזמר.‬
‫לא ידעתי שאתה חובב מחזות זמר.‬
‫ובכן, אני לא, באמת.‬
‫בכל אופן, אני מכיר כמה מחזות זמר.‬
‫אוקלהומה, פנטום, קרוסלה, סאות' פסיפיק,‬
‫ברנשים וחתיכות, שיר תוף הפרחים, מרשעת,‬
‫איך להצליח בעסקים בלי להתאמץ, מיוזיק מן,‬
‫משחקי הפיג'מה, קברט,‬
‫מלך האריות, גריז, המלך ואני,‬ ‫צלילי המוזיקה,‬
‫חברי ג'ואי, דודתו של צ'רלי, יום בניו יורק,‬
‫גברתי הנאווה.‬
‫אבל אני מכיר את אוקלהומה הכי טוב,‬ ‫אני מניח.‬
‫הם מעלים אותו כל כמה שנים, מסיבות ברורות.‬
‫רגע, מי מעלה אותו כל כמה שנים?‬
‫לפעמים אני רואה ילדים‬
‫שהשתתפו בהפקות עבר, את יודעת.‬
‫בסופרמרקט, עובדים בחנויות בעיר.‬
‫מבוגרים יותר כעת.‬
‫הגישה של הבחורה הזו נראית די בריאה.‬
‫יופי לה.‬
‫היא מוחה יותר מדי, מסתבר.‬
‫כולנו היינו שם.‬
‫איפה?‬
‫מחינו יותר מדי על כמה שהכול בסדר.‬
‫בגלל זה אני אוהב טיולים.‬
‫טוב להזכיר לעצמך‬
‫שהעולם גדול יותר ממה שיש לך בתוך הראש.‬
‫את יודעת?‬
‫פרספקטיבה.‬ ‫-פרספקטיבה.‬
‫באמת יפה כאן.‬
‫באופן עגום ושבור לב.‬
‫מתי נסעתי לטיול בפעם האחרונה?‬
‫אני אמורה לזכור, אבל אני לא זוכרת.‬
‫שום דבר לא עולה לי.‬
‫זה מוזר. כל כך הרבה דברים מעורפלים לי‬ ‫לאחרונה.‬
‫אז את אוהבת את הנוף הזה?‬
‫כן, זה יפהפה.‬
‫זה מלנכולי.‬
‫אני אוהבת את זה.‬
‫זו המשוררת שבך.‬
‫כן. אני מניחה.‬
‫אולי, אני לא יודעת.‬
‫עבדת על משהו?‬
‫בדיוק סיימתי משהו.‬
‫כן. אני לא יודעת.‬
‫אפשר לשמוע?‬
‫תקרא אותו.‬
‫אני אוהב לשמוע אותם בקול שלך,‬ ‫ואת כל כך טובה בדקלום שלהם.‬
‫לא ממש, אבל תודה.‬
‫זה יתאים לנוף הפואטי.‬
‫אני לא יודעת, ג'ייק,‬ ‫פשוט לא ממש מתחשק לי להופיע...‬
‫בחייך, זה יעביר את הזמן.‬
‫אני לא רוצה שתשתעמם.‬
‫זה נקרא "בונדוג".‬
‫"לחזור הביתה זה נורא...‬
‫בין אם הכלבים מלקקים את פניך או לא,‬
‫בין אם יש לך אישה‬
‫או רק בדידות בצורת אישה שמחכה לך.‬
‫לחזור הביתה זה בודד כל כך...‬
‫עד שאתה חושב בחיבה על הלחץ הברומטרי המדכא‬
‫במקום שממנו באת,‬
‫כי הכול גרוע יותר ברגע שאתה בבית.‬
‫אתה חושב על השרצים שנדבקים לגבעולי הדשא...‬
‫שעות ארוכות על הכביש,‬ ‫סיוע בצד הדרך וגלידות‬
‫והצורות המוזרות של עננים מסוימים‬
‫ושתיקות עם כמיהה כי לא רצית לחזור.‬
‫לחזור הביתה זה...‬
‫פשוט נורא.‬
‫השתיקות בסגנון הביתי‬
‫והעננים לא תורמים לכלום פרט לסבל הכללי.‬
‫עננים, כמו שהם,‬ ‫הם למעשה חשודים.‬
‫הם עשויים מחומר שונה‬ ‫מאלה שהשארת מאחור.‬
‫אתה עצמך נוצרת מבד מעונן אחר,‬
‫הוחזרת, הושלכת,‬
‫פגישה נוכרית באור ירח,‬
‫עצוב לחזור, רפוי בכל הנקודות הלא נכונות.‬
‫חליפת בגדים מרופטת,‬ ‫סמרטוטית, משומשת.‬
‫אתה שב הביתה,‬
‫כנוחת על הירח, זר.‬
‫משיכת כבידתו של כדור הארץ,‬
‫מאמץ שכעת הוכפל,‬
‫פורם את שרוכי נעליך,‬
‫ואת כתפיך,‬
‫חורט עמוק יותר סטנזה של דאגה על מצחך.‬
‫אתה שב הביתה עמוק יותר,‬
‫באר צחיחה הנקשרת אל המחר‬
‫על ידי רצועה שברירית של...‬
‫בכל אופן.‬
‫אתה נאנח אל מול שטף הימים הזהים,‬
‫אם כבר אז כבר, בזמן שכזה.‬
‫טוב...‬
‫בכל אופן, חזרת.‬
‫השמש עולה ויורדת כמו זונה עייפה,‬
‫מזג האוויר נייח כמו גפה שבורה‬ ‫בעוד אתה ממשיך להזדקן.‬
‫שום דבר לא זז,‬ ‫פרט לגאות והשפל של המלח בגופך.‬
‫ראייתך מיטשטשת,‬
‫אתה נושא את מזג האוויר איתך.‬
‫הלווייתן הכחול הגדול. אפלה שלדית.‬
‫אתה חוזר‬
‫עם ראיית רנטגן...‬
‫עיניך הפכו לרעב.‬
‫אתה חוזר הביתה עם כישוריך המוטנטיים‬
‫לבית עצם.‬
‫כל מה שאתה רואה כעת,‬
‫הכול...‬
‫עצם."‬
‫"וואו" היא הצהרה רב-תכליתית.‬
‫הרגע הבנתי את זה.‬
‫זה יכול...‬
‫יכול להיות שאהבת את זה,‬
‫או שיכול להיות שאין לך מילים לתאר‬ ‫כמה מחורבן זה.‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫זה מדהים.‬
‫זה כאילו...‬
‫זה כאילו שכתבת את זה עליי.‬
‫אתה יודע, אני מניחה שזה מה שמקווים‬ ‫כשכותבים שיר.‬
‫מה?‬
‫מעט אוניברסליות בדבר ספציפי, אני לא יודעת.‬
‫זה כאילו שכתבת את זה עליי.‬
‫אני חושבת לגמור עם זה.‬
‫ג'ייק ממש נהדר.‬
‫הוא ממש מתוק. הוא רגיש.‬
‫הוא מקשיב לי, והוא חכם.‬
‫אבל יש משהו... חמקמק.‬
‫משהו שגוי באופן תהומי‬ ‫שלא ניתן לתאר או לתקן.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫את פשוט נראית די רחוקה, זה הכול.‬
‫אני רק חושבת.‬
‫על מה?‬
‫אני לא יודעת, רק...‬ ‫דברים מעורפלים בראש שלי.‬
‫דברים מעורפלים בראש שלך.‬
‫אני מניחה שחשבתי על זמן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫כאילו שאנחנו על רכבת שלוקחת אותנו ליעד.‬
‫אין סטיות, אין נסיעות צדדיות,‬ ‫וכמו הרכבת של מוסוליני,‬
‫היא יוצאת בזמן.‬ ‫-זה לא ממש נכון‬
‫בנוגע למוסוליני ורכבות.‬
‫השיפורים במערכת הרכבות קדמו לו.‬
‫הוא רק לקח את הקרדיט,‬
‫ועדיין, הן לא תמיד יצאו בזמן.‬
‫לא באמת דיברתי‬
‫על הרכבת של מוסוליני...‬ ‫-וחוץ מזה, תמיד אפשר לקפוץ‬
‫מרכבת.‬ ‫-בסרטים.‬
‫בחיים האמיתיים,‬ ‫סביר להניח שתמות בקפיצה מרכבת נוסעת.‬
‫זה נכון מאוד.‬
‫אני מניח שאני צופה ביותר מדי סרטים.‬
‫כמו כולם.‬
‫מחלה חברתית.‬
‫ממלא את המוח שלי בשקרים‬ ‫כדי להעביר את הזמן‬
‫כהרף עין,‬
‫מצמוץ בהילוך איטי ומייסר.‬
‫זה כמו נגיף הכלבת,‬
‫שמצמיד את עצמו לגנגליה שלנו,‬
‫משנה אותנו אל עצמו.‬
‫נגיפים הם מפלצתיים.‬
‫הכול רוצה לחיות, ג'ייק.‬
‫נגיפים הם רק עוד דוגמה לכול.‬
‫אבל...‬
‫אפילו רעיונות מזויפים ומחורבנים מסרטים‬ ‫רוצים לחיות.‬
‫הם גדלים במוח שלך,‬
‫מחליפים רעיונות אמיתיים.‬
‫זה מה שהופך אותם למסוכנים.‬
‫אבל האם ידעת‬
‫שיש חרקים שמפוצצים את עצמם?‬
‫כן.‬ ‫-לא הכול רוצה לחיות...‬
‫יש נמלים, יש כנימות...‬ ‫-לטובת הקהילה שלהם.‬
‫יש מחבלים מתאבדים.‬
‫- גלידריית טולסי טאון -‬
‫בואי, הצטרפי אליי.‬
‫אז לא הכול רוצה לחיות.‬
‫נכון?‬
‫אמת. טוב, הם...‬
‫הם רוצים שהקהילות שלהם יחיו.‬
‫שזה בעצם כמו עצמם בקנה מידה גדול יותר.‬
‫בכל אופן, אנו לא באמת יודעים‬ ‫אם הם רוצים משהו.‬
‫רק סביר להניח שכך הם מתוכנתים.‬
‫אולי כולנו מתוכנתים, נכון?‬
‫ועכשיו שנינו מתים.‬
‫אז אני לא מוכן להיכנס.‬
‫אני צריך לחלץ עצמות, רגליים ארוכות.‬
‫נסיעה ארוכה.‬
‫מה, זה לא גס רוח?‬
‫ברור שהיא יודעת שהגענו.‬ ‫אנחנו מנופפים לה‬
‫די הרבה זמן.‬
‫הם יודעים שאני אוהב לחלץ עצמות.‬ ‫אעשה לך סיור.‬
‫ג'ייק, אני לא יודעת, קר ומחשיך.‬
‫בואי, אעשה לך סיור מקוצר.‬
‫אולי נוכל...‬
‫לחזור באביב ולשכב כאן‬ ‫ולהביט למעלה על היקום.‬
‫הכבשים.‬
‫בואי נגיד שלום.‬
‫היי, כבשים.‬ ‫-היי, כבשים.‬
‫יש כאן משהו קודר ועצוב.‬
‫ומסריח.‬
‫מעניין איך זה להיות כבשה.‬
‫לבלות את כל החיים בחוסר מעש‬ ‫במקום האומלל והמסריח הזה.‬
‫לאכול, לחרבן, לישון, שוב ושוב.‬
‫טוב, זהו זה.‬
‫הכבשים.‬
‫מה קרה לטלאים?‬ ‫-מה?‬
‫מה יקרה ל...‬ ‫-אני לא יודע מה את שואלת.‬
‫הם כבר מתים, אז מה עוד יכול לקרות להם?‬
‫טוב, האם הם ייקברו?‬ ‫-בטח יישרפו בבוא האביב.‬
‫אבל הם קפואים לחלוטין בינתיים, אז הם בסדר.‬
‫אין בעיה.‬
‫בואי, אראה לך את הדיר הישן‬ ‫שבו גידלנו חזירים.‬
‫נאלצו להרדים אותם.‬
‫זה חבל.‬ ‫-מצב גרוע, עם החזירים.‬
‫החיים לא תמיד יפים בחווה.‬ ‫משהו שאת צריכה לדעת.‬
‫אז מה קרה להם?‬
‫לחזירים?‬
‫תשכחי מזה. את לא תאהבי את זה.‬
‫אל תעשה את זה. אתה חייב לספר לי.‬
‫כן?‬ ‫-כן! אלוהים.‬
‫אוקיי, ובכן...‬
‫אבא שלי לא הלך לבדוק את מצב החזירים‬ ‫במשך כמה ימים.‬
‫הוריי היו עסוקים.‬
‫הוא פשוט זרק את האוכל שלהם לתוך הדיר.‬
‫אבל אחרי כמה ימים,‬
‫הוא שם לב שכולם שכבו בפינה כל הזמן,‬
‫אז הוא נכנס לבדוק אותם.‬
‫הם לא נראו טוב.‬
‫הוא החליט שכדאי לנסות להזיז אותם.‬
‫והם כבדים.‬
‫הם חזירים, נכון?‬
‫אבל כן, הוא הצליח להזיז אחד לבסוף,‬ ‫וגילה...‬
‫שכל החלק התחתון שלו היה מלא רימות.‬
‫שני החזירים נאכלו בעודם בחיים.‬
‫החיים יכולים להיות אכזריים בחווה.‬
‫שניכנס? נהיה קר.‬
‫הכול חייב למות. זאת האמת.‬
‫אנשים אוהבים לחשוב שתמיד יש תקווה.‬
‫שתוכל להתעלות מעל המוות.‬
‫וזו פנטזיה ייחודית לבני אדם, שהמצב ישתפר,‬
‫שייתכן שנובעת מההבנה הייחודית לבני אדם‬ ‫שהוא לא.‬
‫אין דרך לדעת בוודאות.‬
‫אך אני חושדת שבני האדם‬ ‫הם בע"ח היחידים‬
‫שיודעים על מותם הבלתי נמנע.‬
‫חיות אחרות חיות בהווה.‬
‫בני האדם לא יכולים, אז הם המציאו תקווה.‬
‫שלום?‬
‫הגעתי. הגענו.‬
‫שלום?‬
‫זה ג'ייק.‬
‫שלום?‬
‫אנחנו כבר יורדים.‬ ‫-אוקיי.‬
‫את רוצה נעלי בית?‬
‫אני...‬ ‫-הרצפה קרה כאן.‬
‫בתים ישנים. תוכלי להחזיק את זה, בבקשה?‬ ‫-כן.‬
‫כן, תודה, אני חושבת.‬
‫הן יהיו גדולות עלייך.‬ ‫הן הישנות שלי, אבל הן מחממות.‬
‫בבקשה.‬
‫אין בשבילך?‬ ‫-לא.‬
‫לא, קח את אלה. הן שלך.‬
‫לא. איזה מין ג'נטלמן אהיה?‬
‫נעלי הבית שלי הן נעלי הבית שלך.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫שבי.‬
‫הם כבר יורדים.‬
‫מוזיקה?‬ ‫-בטח.‬
‫אז חדרי השינה למעלה.‬
‫לא הרבה חוץ מזה.‬
‫חדר התפירה של אימי,‬
‫חדר שינה, ארון מצעים.‬
‫אוכל להראות לך אחרי שנאכל אם תרצי.‬
‫זה לא מפואר, כפי שאת רואה.‬
‫זה נחמד. אני אוהבת את זה.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫מזכיר לי את בית ילדותי.‬
‫אני מניח שכל בתי החווה דומים.‬
‫כמו כל המשפחות המאושרות.‬
‫אני לא בטוח שטולסטוי צדק בזה.‬
‫אושר במשפחה הוא מלא ניואנסים‬ ‫בדיוק כמו אומללות.‬
‫נראה לי שהוא דיבר על נישואים...‬
‫הנה הם באים.‬
‫אני אדליק את האח בינתיים.‬
‫ההורים שלך ידעו שאנחנו באים, נכון?‬
‫כלומר, הם הזמינו אותנו...‬
‫הזמנה נשמעת מעט רשמית בשביל המשפחה שלי,‬
‫אבל כן, כמובן, תקשרנו.‬
‫אוקיי, סבבה.‬
‫האש הזאת מרגישה טוב.‬
‫נעים.‬
‫מה יש שם?‬ ‫-המרתף.‬
‫הבנתי.‬
‫לרוב, אנחנו משאירים אותו סגור,‬ ‫כי לבתים ישנים יש נטייה לרוחות פרצים. ‬
‫נכון.‬
‫בכל אופן, המרתף לא גמור.‬
‫חור באדמה, באמת.‬
‫חור באדמה?‬
‫רק דוד מים, מכונת כביסה ומייבש,‬ ‫דברים כאלה.‬
‫אנחנו לא משתמשים בו לשום דבר אחר.‬
‫זה חלל מבוזבז.‬
‫אני שונא את המרתף אם את באמת רוצה לדעת.‬
‫יש לך רגשות עזים לגביו.‬
‫את יודעת, בתור ילד...‬
‫מרתפים הם דבר מפחיד.‬
‫טוב, לנו לא היה מרתף, גדלתי בדירה,‬
‫אבל כשצופים בסרטים המפחידים האלה,‬ ‫מבינים את הרעיון.‬
‫אל תסתכלו למטה במרתף.‬
‫בדיוק.‬
‫הוא מסתתר בפנים.‬
‫מה?‬
‫מה השריטות האלה על הדלת?‬
‫כלב. מהכלב, בעיקר.‬
‫אני אוהבת כלבים.‬
‫לא ידעתי שלהורים שלך יש כלב!‬
‫אני בדרך כלל יודעת כשיש כלב בבית.‬
‫צעצועים מפוזרים ו...‬ ‫-ההורים שלי מסודרים.‬
‫אז איפה הוא? איזה סוג? מה שמו?‬
‫כל כך הרבה שאלות. ג'ימי.‬
‫הוא בורדר קולי.‬
‫בטח בחוץ, או...‬
‫היי, ג'ימי!‬
‫היי!‬
‫הוא רטוב.‬
‫זה...‬ ‫-הנה הם באים.‬
‫הנסיעה הייתה בסדר?‬
‫כן, בסדר.‬
‫כל כך שמחה להכיר אותך, לואיזה.‬
‫ג'ייק סיפר לנו כל כך הרבה עלייך.‬
‫הוא גם סיפר לי הרבה על שניכם.‬
‫ובכל זאת באת?‬
‫היי.‬
‫טוב, בואו נאכל.‬
‫האוכל יהיה קר‬ ‫כמו שד של מכשפה בחזיית פליז.‬
‫זה מריח נהדר.‬ ‫-אני מקווה שאת רעבה.‬
‫הכול תוצרת בית.‬ ‫כל מה שאת רואה על השולחן הוא מהחווה.‬
‫זה נראה נהדר.‬
‫אז, ג'ייק אמר לנו שאת ציירת.‬
‫כן! ג'ייק אמר את האמת.‬
‫אני לא יודע הרבה על אומנות,‬
‫אך אני אוהב תמונות‬ ‫שידוע על מה מסתכלים.‬
‫איך זה נקרא? מופשט. אני לא מבין את זה.‬
‫אני יכול לעשות מופשט. למרוח קצת צבע,‬ ‫איך זה נקרא?‬
‫קנבס. אני חושב שזו רמאות אם תשאלי אותי.‬
‫אני אוהב ציורים שנראים כמו תמונות.‬
‫לא הייתי יכול לעשות זאת‬ ‫גם בעוד מיליון שנה. זה כישרון.‬
‫למה שלא תצלם, אבא, אם אתה אוהב תמונות?‬
‫זה הרבה יותר מהיר,‬ ‫ותמונות נראות בדיוק כמו תמונות.‬
‫אני אוהב תמונות, בעיקר צילומי ספורט.‬
‫אילו ציורים את עושה, לוסי?‬
‫טוב, אני לא אומנית מופשטת, אז זה לטובתי.‬
‫יופי! זו בדיוק טענתי. את רואה? יופי!‬
‫אני מציירת נופים בעיקר.‬
‫כמו ציורים בחוץ?‬
‫כן! פליין אייר.‬
‫זה ציור באוויר הפתוח.‬
‫אני מנסה לתפוס את תחושת האור והאווירה.‬
‫זה נשמע מקסים. גם ג'ייק צייר, כמובן.‬
‫אימא!‬ ‫-הוא עבד על זה קשה מאוד.‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫הוא היה טוב מאוד.‬ ‫-אימא.‬
‫אני מנסה להחדיר בעבודה שלי סוג של...‬
‫פנימיות.‬ ‫-פנימיות. אז את מציירת בפנים?‬
‫טוב, בתוך הראש שלי. אז נוף ינסה לבטא‬
‫את רגשותיי באותו זמן.‬
‫בודדה, שמחה, מודאגת, עצובה.‬
‫זה נשמע מאוד מעניין.‬
‫כמו הציור של הבחורה ההיא,‬ ‫יושבת בשדה, מביטה בבית.‬
‫העולם של כריסטינה. וייאת'.‬
‫כן.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אבל בלי אנשים.‬
‫איך תמונה של שדה יכולה להיות עצובה‬
‫בלי אדם עצוב שנראה עצוב בשדה?‬
‫זו בעיה מעניינת.‬
‫אני... כן, אני נאבקת עם זה.‬
‫טוב, יש לי כמה תמונות של העבודה שלי,‬ ‫אם תרצו לראות אותן.‬
‫כן!‬
‫כן?‬ ‫-כן?‬
‫כן!‬ ‫-כן?‬
‫- לוסי - שיחה שלא נענתה‬ ‫לואיזה - שיחה שלא נענתה -‬
‫אלה כאן.‬
‫כלומר, הם יפים, אבל אני לא רואה‬
‫איך זה אמור לגרום לי להרגיש משהו‬
‫אם אין בהם אדם שמרגיש משהו.‬
‫אם אין בהם אדם שמרגיש עצוב או שמח‬
‫או כל רגש אחר שאמרת.‬
‫טוב, אולי תחשוב על עצמך‬ ‫כאדם שמשקיף בתמונה.‬
‫אצטרך לראות את עצמי בהן.‬
‫אם היית שם, לא היית רואה את עצמך, נכון?‬
‫הייתי אם הייתי מביט מטה. אני לא רוח רפאים.‬
‫אני יכולה להעיד על זה.‬
‫במיוחד בחדר השינה.‬
‫כלומר, אבל אם היית שם‬
‫והבטת על זה בלי להביט מטה,‬ ‫היית רואה את הסצנה ומרגיש משהו.‬
‫כל מה שגורם לך להרגיש בסביבה קשור אליך,‬
‫לא אל הסביבה, נכון?‬
‫שום דבר מהרגש אינו טבוע במקום.‬
‫זה גדול עליי, אני מניח.‬
‫אבל הם יפים. את מוכשרת מאוד.‬
‫תודה.‬ ‫-אהבתי את הצבעים.‬
‫תודה.‬
‫ג'ייק, לא אמרת לנו שהחברה שלך‬ ‫כל כך מוכשרת.‬
‫האמת שכן אמרתי.‬
‫בכל אופן...‬
‫כלומר, לפעמים...‬
‫הייתי חושבת...‬
‫כי...‬
‫אז, ג'ייק...‬
‫אומר לי שאת לומדת ליריקה קוונטית‬ ‫באוניברסיטה.‬
‫כן.‬ ‫-פיזיקה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫זה חריג לבחורה, נכון?‬
‫כן, למען האמת.‬
‫אני רק שואל.‬
‫קצת פחות בימינו, ולדעתי זה דבר טוב.‬
‫טוב, אחרי כיתה ז',‬ ‫לא הצלחתי להבין מה ג'ייק אמר,‬
‫אז זה נפלא שיש לו מישהי שיוכל לחלוק איתה‬ ‫את כל הרעיונות שלו.‬
‫ג'ייק מספר לנו שהיו הרבה‬ ‫זוגות פיזיקאים מפורסמים.‬
‫אבא!‬
‫כן, אני מניחה שהיו כאלה.‬
‫פייר ומארי קירי חלקו פרס נובל לפיזיקה.‬
‫אפילו אני שמעתי עליהם.‬ ‫טוב, שמעתי עליה, קרינה.‬
‫רדיואקטיביות.‬ ‫-רדיום.‬
‫כן.‬ ‫-אני כל כך שמחה שג'ייק מצא מישהי.‬
‫תוכלי לספר לנו את סיפור ההיכרות שלכם?‬
‫ג'ייק סירב.‬
‫אני אוהבת סיפורי פגישות רומנטיות.‬ ‫כמו ב"תשכחי את פריז".‬
‫בילי קריסטל?‬ ‫-לא אהבתי את הסרט הזה.‬
‫בילי קריסטל הוא מתרומם.‬
‫אז...‬
‫הלכתי עם חברה לבר ליד הקמפוס,‬
‫והתברר שזה היה ערב טריוויה.‬
‫אני אוהבת את זה עד כה,‬ ‫ג'ייק משוגע על טריוויה!‬
‫נהגנו לשחק בגרסה המחוננת של...‬ ‫-מסווגת.‬
‫נהגנו לשחק בגרסה המחוננת...‬ ‫-מסווגת!‬
‫...של טריוויאל פרסוט. מה?‬
‫זו המהדורה המסווגת.‬
‫תמיד חשבתי שזה היה מחוננת.‬ ‫אמרתי את זה לא נכון כל השנים האלה.‬
‫זה מוכיח שאני לא מחוננת!‬
‫זה טוב.‬
‫לא.‬
‫מסווג זה לא...‬
‫אותו הדבר כמו מחונן. סיווג הוא קטגוריה.‬
‫תמיד חשבתי שזו המהדורה המחוננת.‬
‫אמרתי לכולם שהוא ידע כל תשובה‬ ‫במהדורה המחוננת.‬
‫הייתי מאוד גאה בזה.‬
‫למה לא קנינו את המחוננת...‬ ‫-אין דבר כזה...‬
‫מהדורה מחוננת.‬ ‫-אוקיי. ‬
‫אז ג'ייק היה עם קבוצת הטריוויה שלו,‬
‫וחברה שלי ואני מצאנו שולחן ריק לידו,‬ ‫וצפיתי בו.‬
‫כי חשבת שהוא חמוד!‬ ‫-כן, נכון.‬
‫והוא היה רציני מאוד לגבי המשחק,‬ ‫וחשבתי, אני לא יודעת, שזה מקסים.‬
‫ואיך קראו לקבוצה שלו?‬
‫הגבות של ברז'נייב.‬ ‫-הגבות של ברז'נייב, נכון.‬
‫ושאלתי מי זה ברז'נייב,‬ ‫בעיקר כדי שאוכל לומר לו משהו.‬
‫והוא אמר לי שברז'נייב היה מהנדס סובייטי.‬
‫וגנרל של...‬
‫ראש המחלקה...‬ ‫-מזכיר המפלגה הקומוניסטית.‬
‫בעידן ההרעבה.‬
‫סטגנציה.‬ ‫-סטגנציה.‬
‫בכל אופן, שמות הקבוצות משגעים אותי.‬
‫הם תמיד נשמעים שחצניים.‬
‫אבל אני לא יודעת, זה לא הפריע לי עם ג'ייק.‬
‫כנראה שלא נתתי לזה כי חשבתי שהוא חמוד.‬
‫הוא באמת חמוד, נכון?‬
‫אז ניסיתי לאזור אומץ לדבר איתו, כי...‬
‫אפילו שהוא הסתכל עליי יותר מפעם אחת,‬
‫היה ברור שהוא לא יגיד כלום.‬
‫חשבתי שאמרת שדיברתם על ברז'נייב?‬
‫כן, זה נכון.‬
‫אבל לא דיברנו יותר אחרי זה,‬
‫אני מניחה שזו הכוונה...‬
‫אז אמרתי משהו מטופש, כמו,‬ ‫"נראה שהולך לכם טוב".‬
‫והייתי צריכה לצעוק, היה כל כך רועש.‬
‫וג'ייק הרים את הכוס שלו ואמר,‬ ‫"כן, טוב,‬
‫אנחנו מחוזקים לטובתנו".‬
‫ואני צחקתי, מה ששבר את הקרח,‬
‫ואני חושבת שהצחוק שלי משך אותו‬ ‫כי הוא המשיך לומר לי...‬
‫שהוא קרוס...‬
‫ורבליסט.‬ ‫-ורבליסט.‬
‫ולא ידעתי מה זה אומר.‬
‫אבל לא רציתי להודות בזה, אז אמרתי,‬
‫"מגניב."‬ ‫-מגניב.‬
‫והוא שוב השוויץ, ובצורה עלובה,‬
‫וחשבתי, "הבחור הזה מביך. אין לו את זה".‬
‫והיה בזה משהו די מושך.‬
‫אבל אז הוא המשיך.‬
‫ואמר לי שהוא רצה ששם הקבוצה יהיה "עצמיות",‬
‫וחשבתי, "איכס".‬
‫כבר לא חיבבת אותו?‬
‫לא.‬
‫כן חיבבתי.‬
‫רק רציתי שהקטע הזה ייפסק.‬
‫אז אמרתי לו,‬
‫"אתה יודע שאני לא מכירה את המילה.‬ ‫אולי תפסיק עם השטויות?"‬
‫והוא אמר משהו כמו, "אני מניאק".‬
‫"אני לא ממש טוב בלדבר עם אנשים,‬
‫ועצמיות היא רק מילה נרדפת לזהות עצמית."‬
‫בכל מקרה, אחרי זה,‬ ‫הוא דיבר כמו אדם נורמלי, והוא היה מצחיק.‬
‫וראיתי שהוא רצה לבקש את המספר שלי,‬
‫אבל הוא היה ביישן.‬
‫ואני קמתי ללכת.‬
‫החברה שלי רצתה ללכת.‬
‫וג'ייק...‬
‫פלט אם אפשר לקבל את המספר שלי.‬
‫כל הכבוד... ג'ייק.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫וכל השאר היסטוריה.‬
‫זה היה לפני...‬
‫שישה שבועות?‬
‫אלוהים, מרגיש ארוך יותר.‬
‫מרגיש כמו נצח, במובן מסוים.‬
‫אני לא...‬
‫לא זוכרת לפני כמה זמן זה היה.‬
‫מיד אתפנה אליך.‬
‫שלום, ברוכים הבאים לרד ליין.‬
‫אני איבון. אני אהיה המלצרית שלכם.‬
‫יש בחור מאחורייך.‬
‫באמת?‬
‫זה נמרוד.‬
‫הוא המלצר המתלמד האידיוט שנגרר אחריי.‬
‫היי, אני נמרוד.‬ ‫-היי.‬
‫אז אתם מוכנים להזמין,‬ ‫או שיש לכם שאלות על התפריט?‬
‫איך ההמבורגר סנטה פה?‬ ‫-מאוד פופולרי.‬
‫טוב, אז מה את מעדיפה, המבורגר סנטה פה,‬
‫או המבורגר נטצ'ז?‬
‫זה קשה. שניהם ממש טובים.‬
‫אין לך מועדף?‬
‫אני מניחה שהייתי אומרת...‬ ‫-תראה, גבר, היא טבעונית, אז...‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-לא, תראה. מה שאינך יודע‬
‫על האישה המדהימה הזאת מולך‬ ‫הוא שהיא לא מלצרית.‬
‫אתה יכול בבקשה ללכת?‬ ‫-היא מלצרית.‬
‫אבל רק כדי לממן את לימודיה כדי שתוכל להיות‬
‫עורכת דין לזכויות בעלי חיים.‬
‫לא, אף לא פירור של בשר או חלב נגע בשפתיה‬
‫מאז שהייתה בת חמש‬
‫והבינה שהמבורגר הוא רק פרה טחונה.‬
‫היא בילתה את שארית חייה בניסיון...‬ ‫להפוך את העולם‬
‫למקום טוב יותר לחיות,‬ ‫ואני אוהב אותה!‬
‫אני אוהב אותה כי היא היפה ביותר...‬
‫זה היה יפהפה, איבון. את מפוטרת.‬
‫הייתי צריכה את העבודה הזו, אידיוט.‬
‫אני יודע.‬
‫אמרת שאתה אוהב אותי?‬
‫כן.‬
‫אידיוט.‬
‫טוב, זה היה נפלא.‬
‫אנו חייבים לצאת לדרך.‬ ‫-ג'ייק תמיד היה ילד טוב.‬
‫הוא אפילו קיבל סיכת חריצות בבית הספר,‬ ‫זוכר?‬
‫אתה עדיין אוכל?‬ ‫-לא.‬
‫חריצות. בגיל שמונה, את מאמינה?‬
‫אביו ואני מעולם לא קיבלנו סיכה שכזו‬ ‫בגיל שמונה.‬
‫בשום גיל.‬ ‫-נכון מאוד.‬
‫בשום גיל.‬
‫זכיתי בשלל גביעי ספורט,‬ ‫אבל אף פעם לא בגביע חריצות.‬
‫אני לא מאמין שהכרתי את המילה "חריצות"‬ ‫בגיל שמונה!‬
‫אבל ג'ייק הכיר. הוא הכיר.‬
‫ג'ייק הכיר.‬
‫אתה זוכר כמה התרגשת‬
‫מסיכת החריצות?‬ ‫-לא.‬
‫הוא ענד אותה לביה"ס.‬ ‫-לא נכון.‬
‫הוא כן, בכל יום. אתה כן!‬
‫לא, הייתי מאוכזב.‬ ‫רציתי את סיכת הפיקחות.‬
‫חריצות... היא פרס השתתפות.‬
‫"אתה, עבדת קשה מאוד, אתה לא ממש מבריק,‬
‫אבל התרשמנו מזה שניסית."‬
‫אל תהיה חמוץ.‬ ‫זו הייתה סיכה מקסימה, מותק.‬
‫ג'ייקי.‬
‫קינוח?‬
‫הכנתי את עוגת השוקולד האהובה על ג'ייק.‬
‫נפלא.‬
‫בטח, אני אף פעם לא מסרבת לשוקולד.‬
‫נפלא.‬
‫"נכון שזה יהיה נפלא?"‬
‫תעזור לי.‬
‫אני אגיש קינוח בסלון.‬
‫זה מ"גברתי הנאווה".‬
‫זה היית אתה! כן!‬
‫היא אמרה שהוא מתרומם.‬
‫אתה אומר את זה כבר שנים!‬
‫אתה לא יכול להמשיך לעשות את זה!‬
‫אתה כל כך שקט.‬
‫אתה בסדר?‬
‫את מחבבת אותם?‬
‫הם נחמדים מאוד.‬
‫הורים נחמדים מאוד.‬
‫בחרת היטב, ידידי.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫כמובן.‬
‫הם אוהבים אותך מאוד.‬
‫כן.‬ ‫-חשיבות עליונה בהורים.‬
‫אני מניח.‬
‫היו לנו בעיות.‬
‫אלוהים, לכולם היו בעיות עם הוריהם.‬
‫היי, מה קרה לג'ימי?‬
‫הנה הוא!‬
‫אתה מפלצת מסריחה, מה?‬ ‫-סליחה!‬
‫סליחה.‬ ‫-על מה?‬
‫הריח שלו.‬
‫ג'ייק, הוא כלב.‬
‫זה בסדר. ג'ימי…‬
‫היי, מי זה?‬
‫את לא רואה?‬
‫לא.‬
‫זה אני.‬
‫לא, זו הייתי אני. זו לא אני?‬
‫איך...‬ ‫-סליחה על העיכוב.‬
‫אלוהים.‬ ‫-מקרה חירום במטבח, שלא תדעו.‬
‫טוב, הנה היא. המועדפת על ג'ייק.‬
‫גזע חג מולד משוקולד.‬
‫אפילו שחג המולד חלף מזמן.‬
‫זה מזכיר לי את התקופה בה ג'ייק מצץ אצבע.‬
‫הרבה אחרי הגיל שבו היה אמור להפסיק.‬
‫הוא אמר "חג מולד" בזמן שמצץ אותה.‬
‫גזע חג המולד. די דומה לאגודל.‬
‫נראה נהדר.‬
‫תיהני!‬
‫תודה.‬
‫זה נראה ממש מדהים.‬
‫תודה. תיהני.‬
‫אלוהים.‬
‫היו לי בעיות באוזניים.‬
‫רק למקרה שמישהו תוהה למה אני‬
‫מושכת באוזניים כל הלילה.‬
‫יותר מבעיה.‬
‫טינטון. זה מה יש, כמו שאומרים.‬
‫מה זה טינטון?‬
‫זה לא ממש כיף.‬
‫לא ממש כיף.‬
‫אבל זה מה יש, כמו שאומרים.‬
‫אני שומעת סוג של זמזום באוזניים.‬
‫לא ממש זמזום, יותר כמו צפצוף.‬ ‫טוב, יותר כמו...‬
‫לחישה.‬
‫תמיד?‬
‫כן!‬
‫כאילו שכל הזמן לוחשים לי.‬
‫אולי זה חולק איתי את סודות היקום.‬
‫אבל אני לא יודעת.‬
‫אולי זה נותן לי טיפים לבורסה.‬
‫נהיה עשירים!‬
‫סליחה.‬
‫חשבתי שזה כבוי.‬
‫ראית את המשקפיים שלי?‬ ‫-הנה.‬
‫- איבון -‬
‫זו רק חברה.‬
‫חברתה מתקשרת הרבה.‬ ‫-את יכולה לענות.‬
‫תעני. לא נחשוב שזה גס רוח.‬
‫לא, זה בסדר. זה לא חשוב.‬
‫את לא יודעת. יכול להיות. יש סופה בחוץ.‬
‫אולי היא תקועה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫זו סופה עכשיו? אנחנו לא רוצים להיתקע.‬
‫זה בסדר. יש לי שרשראות.‬
‫אני צריכה לעבוד מוקדם מחר.‬
‫שמת את השרשראות?‬
‫לא, עדיין לא, אבל הן בתא המטען.‬
‫שרשראות יספיקו.‬
‫מה? אני מצטערת.‬
‫השרשראות.‬
‫אלוהים. הלחישות, כך אני קוראת להן.‬
‫זה הכי גרוע בלילה.‬ ‫-מה?‬
‫הלילה!‬ ‫-אוי, זה הכי גרוע בלילה.‬
‫אני כבר לא ישנה. ‬
‫זה נשמע קשה מאוד. אני מצטערת.‬
‫סליחה?‬ ‫-רק אמרתי שאני מצטערת!‬
‫שתינו מצטערות.‬
‫אבל כדאי שתעני לשיחה.‬
‫אולי זה מקרה חירום.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני...‬
‫אני יודעת למה היא מתקשרת.‬ ‫-עלייך לפחות להאזין להודעה...‬
‫אוקיי!‬
‫בטח.‬
‫יש רק שאלה אחת לפתור.‬ ‫אני מפחד.‬
‫אני מרגיש קצת מטורף. אני לא צלול.‬ ‫איך... ההנחות נכונות.‬
‫אני מרגיש את הפחד שלי גדל.‬
‫הגיעה העת לתשובה, רק שאלה אחת.‬
‫שאלה אחת שיש לענות עליה.‬
‫היא בסדר.‬
‫מה היא רצתה?‬ ‫-רק התקשרה כדי להגיד שלום.‬
‫כמה נחמד.‬
‫חברים זה דבר חשוב.‬
‫לג'ייק אף פעם לא היו הרבה חברים בתור ילד.‬ ‫או אפילו אחרי.‬
‫זוכר את יום הולדתך ה-50?‬
‫עשרים.‬ ‫-מה אמרתי?‬
‫חמישים.‬
‫אלוהים, איפה הראש שלי?‬
‫בכל אופן.‬
‫חברים יכולים להועיל.‬
‫זה מה שתמיד חשבתי.‬
‫כי החיים יכולים להיות קשים.‬
‫בחווה.‬
‫זה לא נעשה קל יותר עם הזמן, אני אודה בזה.‬
‫מה?‬ ‫-זה לא נעשה קל יותר.‬
‫מה לא?‬ ‫-החיים!‬
‫לא, הם לא. הם בעצם רכבת מהירה לגיהינום.‬
‫למען השם, אימא!‬
‫בסדר, כן. אני מגזימה. אני מסכימה.‬
‫זו רכבת מהירה לעזאזל!‬
‫אימך תמיד הייתה מצחיקה מאוד.‬
‫זה מה שאהבתי בה.‬
‫אני חושב שזה הדבר הראשון שהתאהבתי בו.‬
‫זה די... נמוג ככל שהיא הזדקנה.‬
‫זה מתיש אותך, אני מניחה.‬
‫זה כבר לא כל כך מצחיק.‬
‫אני כל כך מתגעגע אליה.‬
‫אז לוצ'יה לומדת גרונטולוגיה.‬
‫באמת?‬
‫כמה מרתק.‬
‫מרתק.‬
‫כן.‬
‫תמיד התעניינתי בבעיות הקשורות להזדקנות.‬
‫אני חושבת שמערכת היחסים של החברה‬ ‫עם קשישים מבוססת כמעט על דחייה.‬
‫וזה טיפשי מאוד, כי זה חלק בלתי נמנע וטבעי‬
‫ממעגל החיים של כל היצורים החיים.‬
‫שלא לדבר על זה שזה ממש אכזרי.‬
‫כמה מעניין. ורחום.‬
‫אנו חייבים לשמור עליה, ג'ייק.‬
‫כמה שהיא אדיבה.‬
‫בחיי, זה...‬
‫נראה די רע בחוץ.‬
‫אני לא יודעת, ג'ייק, אני חושבת שכדאי...‬
‫ג'ייק?‬
‫-מה?‬
‫אני חושבת שכדאי שנלך.‬
‫זה נראה די רע.‬
‫יש לי שרשראות!‬
‫איפה אתה?‬
‫למעלה.‬ ‫-אני עולה.‬
‫רק מיידעת אותך.‬
‫ג'ייק?‬
‫איפה אתה?‬
‫- חדר הנעורים של ג'ייק -‬
‫ג'ייק?‬
‫- ג'ימי -‬
‫- בונדוג -‬
‫"לחזור הביתה זה נורא.‬
‫בין אם הכלבים מלקקים את פניך או לא.‬
‫בין אם יש לך אישה‬ ‫או רק בדידות בצורת אישה שמחכה לך.‬
‫לחזור הביתה זה בודד נורא..."‬
‫סליחה, הבהלת אותי.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה חדר הנעורים של ג'ייק.‬
‫כן, ראיתי את השלט על הדלת.‬
‫אה, זה.‬
‫איך אפשר להסביר את זה?‬
‫הזיכרון שלי הולך.‬
‫סימנים מוקדמים ל…‬
‫אלצהיימר?‬
‫דמנציה?‬
‫גופיפי לואי...‬ ‫-כן, אני חושב שזה זה.‬
‫התחלנו לתייג דברים.‬
‫ברחבי הבית, את תראי שילוט בכל רחבי הבית.‬
‫לא שמתי לב.‬
‫את תשימי לב.‬
‫אני מצטערת לשמוע שאתה...‬
‫זה בסדר.‬
‫האמת היא...‬
‫שאני מצפה לרגע שזה יתדרדר מאוד,‬
‫ולא אצטרך לזכור שאני לא זוכר!‬
‫נראה שזו תהיה...‬
‫דרך טובה יותר…‬
‫נו, באמת.‬
‫כן.‬ ‫-אומרים שגם בחושך...‬
‫יאירו כוכבים...‬ ‫-כוכבים! זהו זה, בדיוק. כוכבים.‬
‫אומרים שגם בחושך יאירו כוכבים...‬
‫אני מאמין שזה נכון.‬
‫זה החדר הישן של ג'ייק.‬
‫אתם יכולים להישאר כאן הלילה אם תרצו.‬
‫אימו ואני לא מיושנים בדברים כאלה.‬
‫זיונים וכולי.‬
‫אני צריכה להגיע הביתה הלילה.‬
‫יש לי עבודה בבוקר.‬
‫אני יודע שהמיטה הזו‬
‫נראית קצת קטנה לשני...‬
‫נו, בחיי.‬
‫מבוגרים.‬
‫זו מיטה של ילדים, אחרי הכול.‬ ‫אפילו לא מיטה לשני ילדים.‬
‫רק לילד אחד.‬ ‫אני בטוח שערב אחד תוכלו להסתדר.‬
‫זה נדיב מאוד מצדך, אבל אני באמת חייבת...‬
‫אני מתאר לעצמי שלא יהיו זיונים‬ ‫על המיטה הזו.‬
‫היא לא ממש מיועדת לזיונים. זו מיטת ילדים.‬
‫רק לילד אחד, לא לשניים.‬
‫נכון.‬
‫אני בטוח שאוכל למצוא‬ ‫את אחד מאלה של אשתי...‬
‫דברים שתוכלי ללבוש בלילה.‬
‫אולי נצטרך לחפור בארגזים.‬
‫בטח אוכל למצוא אחד מהדברים הישנים של אשתי‬ ‫שתוכלי ללבוש.‬
‫ללילה. תראי, זה...‬
‫החדר הישן של ג'ייק.‬
‫ג'ייק.‬
‫זו החברה.‬
‫תפתחי.‬
‫ג'ייק, השלג. אני צריכה ללכת.‬
‫אמרתי לו שוב ושוב שהגיע הזמן שיעזוב.‬
‫אימא, את צריכה לאכול.‬
‫אני ארד עוד רגע.‬
‫אימא!‬
‫ג'ייק תמיד היה ילד טוב.‬
‫אימא.‬
‫חרוץ.‬
‫הוא זכה בסיכה.‬
‫אולי לא מוכשר באופן טבעי‬ ‫כמו כמה מהתלמידים האחרים,‬
‫אבל הוא עבד כל כך קשה.‬
‫וזה מרשים אפילו יותר.‬
‫להיות מסווג...‬
‫מחונן, אימא.‬
‫זה מה שרצה הגורל, בעצם.‬
‫הגרלה גנטית, כמו שאומרים.‬
‫אבל להצליח כמו שג'ייק הצליח‬
‫בלי כישרונות או יכולות מיוחדים...‬
‫זה הרבה יותר מרשים.‬
‫כן.‬
‫ואולי כדאי ש...‬ ‫-בקרוב!‬
‫אוקיי.‬
‫נצא בקרוב.‬
‫תני לי רק לסיים כאן.‬
‫אימא?‬
‫אני מתרשמת מתשומת ליבך לאימא שלך.‬
‫זה נדיר.‬
‫אנו נוטים לאחסן את הקשישים שלנו.‬
‫מסירותך להוריך מאוד מיוחדת.‬
‫אני שמח לשמוע את זה ממך.‬ ‫זה משפר את הרגשתי.‬
‫לפעמים...‬
‫ההרגשה היא כאילו שאף אחד לא רואה‬ ‫את הדברים הטובים שאתה עושה.‬
‫כאילו שאתה פשוט לבד.‬
‫אני רואה את זה.‬
‫אחכה למטה.‬
‫אתן לכם פרטיות.‬
‫אני לא רוצה לגור במחסן.‬
‫עליי לסיים את זה.‬
‫פשוט לחתוך לחלוטין.‬
‫בלי להתעכב. בלי לחכות שהמצב ישתפר.‬
‫יש גבול לכמה שאפשר לחכות.‬
‫אני אפילו לא יודעת מי אני בכל הסיפור הזה,‬
‫איפה אני מפסיקה וג'ייק מתחיל.‬
‫אני כדור פינבול.‬ ‫מצבי הרגשי קופץ ממקום למקום.‬
‫ג'ייק צריך לראות אותי כמישהי שרואה אותו.‬
‫הוא צריך להיראות,‬ ‫והוא צריך להיראות ולקבל אישור.‬
‫כאילו שזו המטרה שלי בכל זה, בחיים.‬
‫לאשר את ג'ייק. לגרום לו להמשיך.‬
‫והוא צריך לראות בי כמישהי שאישורה בעל תוקף‬
‫כי אני מאושרת ע"י אחרים.‬
‫"תראו את חברה שלי. תראו במה זכיתי.‬ ‫היא חכמה.‬
‫היא מוכשרת. היא רגישה.‬
‫היא עושה את זה, יודעת על זה.‬ ‫הכינה את זה. אכפת לה מזה."‬
‫תני לי לקחת אותו לשירותים ואז נלך.‬
‫עליי לגמור את זה.‬
‫זאת הבחורה?‬
‫כן, אבא, לואיזה.‬
‫יופי. הבאתי את הדברים של אימך...‬
‫- כותונת לילה -‬
‫כותונת לילה.‬
‫בשבילה.‬
‫זה... אדיב מאוד. אני...‬
‫אני צריכה ללכת הביתה הלילה.‬
‫בקרוב.‬
‫אני לא מבין. למה היא מתכוונת?‬
‫אני לא יודע, אבא.‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-יש לי משמרת מחר.‬
‫היא מלצרית.‬
‫הכרנו כשהיא שירתה אותי.‬
‫זה סיפור מתוק.‬
‫שאלתי אותה על...‬
‫המבורגר סנטה פה.‬
‫אני מרגיש מבולבל.‬
‫בוא ניקח אותך לשירותים.‬
‫אנחנו לא רוצים עוד תאונה.‬
‫זוכר את אמש?‬
‫מה הדבר הישן הזה עושה כאן?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫אללי, זה מטונף.‬ ‫יש על זה אוכל תינוקות של ג'ייק.‬
‫מה זה עושה כאן?‬
‫תשמעי, הייתי מאבדת את ראשי‬ ‫אם הוא לא היה מוברג לראש שלי.‬
‫תהיי מתוקה ותזרקי את זה למכונת הכביסה?‬ ‫הרגע הפעלתי אותה.‬
‫אני עסוקה באיסוף כל הצעצועים הארורים האלה.‬
‫ג'ייק היה משאיר את ראשו על הרצפה‬ ‫אם הוא לא היה מוברג לראשו.‬
‫בטח.‬
‫איפה היא?‬ ‫-במרתף.‬
‫לא נראה לי שג'ייק רוצה שארד לשם.‬ ‫-ג'ייק יכול להיות שתלטן.‬
‫את לא יכולה להרשות לו לשלוט בך.‬
‫אני חושבת שזה הפן השני באישיות שלו.‬ ‫עניין החריצות הזה.‬
‫הוא צריך לשלוט בכול.‬
‫יש כל כך הרבה‬
‫דברים שמלחיצים אותו.‬
‫הוא ממשיך לחסום יותר ויותר מהעולם.‬ ‫זו בעיה.‬
‫ומעט האנשים שכן השאיר בחייו‬
‫צריכים לציית לשלל חוקים.‬
‫זו באמת בעיה.‬
‫כן, אני בטח אשמה.‬
‫כל האשמה הזאת גורמת לי להרגיש מחויבת‬
‫לעשות שמיניות באוויר‬ ‫כדי לספק את הגחמות שלו.‬
‫זה מעגל אכזרי.‬
‫אז מה בדיוק את אומרת לי?‬
‫אני אומרת,‬
‫קחי את כותונת הלילה הארורה למרתף.‬
‫תחיי על הקצה.‬
‫שלחת אותה למטה?‬
‫למכונת הכביסה.‬
‫אימא! באמת?‬
‫את לא צריכה לעשות כביסה בשביל אימא שלי.‬
‫את אורחת,‬ ‫ונמצא לך כותונת לילה נקייה ללילה.‬
‫זה לא מפריע לי.‬ ‫-טוב, אנחנו ממש צריכים... לצאת לדרך.‬
‫אני אצטרך עזרה עם השרשראות.‬ ‫-טוב, אני כבר עולה.‬
‫- ראלף אלברט בלייקלוק -‬
‫- ג'ייק -‬
‫זה טרגי כמה מעטים מחזיקים בנשמתם‬ ‫לפני מותם.‬
‫"אין דבר נדיר יותר בכל אדם",‬
‫אמר אמרסון,‬
‫"מאשר מעשה משלו."‬
‫וזה די נכון.‬
‫רוב האנשים הם אנשים אחרים.‬
‫המחשבות שלהם הן דעות של מישהו אחר.‬
‫חייהם הם חיקוי, תשוקותיהם הן ציטוט.‬
‫- אין תמונות או סרטונים -‬
‫זה ציטוט של אוסקר ויילד.‬
‫- לואיזה -‬
‫יש רק שאלה אחת לפתור.‬
‫אני מפחד. אני מרגיש קצת מטורף.‬ ‫אני לא צלול.‬
‫ההנחות נכונות. אני מרגיש את הפחד שלי גדל.‬
‫הגיעה העת לתשובה, רק שאלה אחת.‬
‫שאלה אחת שיש לענות עליה.‬
‫אלוהים.‬
‫ג'ייק, האם אימא שלך...‬
‫היא...‬
‫היא ישנה.‬
‫היא…‬
‫אנחנו צריכים ללכת.‬
‫זה נעשה מסוכן.‬
‫אתה בטוח שהיא בסדר?‬
‫נרדמה בשנייה.‬
‫זה זמן טוב ללכת.‬
‫מה עם אבא שלך?‬
‫הוא...‬
‫מסתובב איפשהו.‬
‫טוחן האשפה שוב הפסיק לעבוד.‬
‫היה נהדר לפגוש אותך.‬
‫היה נהדר לפגוש גם אותך.‬
‫תודה רבה על הכנסת האורחים.‬
‫את מוזמנת הנה בכל עת. כן.‬
‫ג'ייק הוא ילד טוב, כן?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫אדם טוב, עליי לומר.‬
‫את מסכימה?‬
‫כן.‬
‫אוקיי, טוב...‬
‫אז?‬
‫חיבבת אותם?‬
‫כן, הם נחמדים מאוד.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הם יכולים להיות נודניקים,‬ ‫אבל הם אנשים הגונים.‬
‫זה היה ברור לחלוטין.‬
‫שניהם אהבו אותך, דרך אגב.‬
‫זה טוב. אני שמחה.‬
‫כל כך חכמה, אימא שלי אמרה.‬
‫באמת?‬
‫טוב, לא לך. זה היה גורם לך להרגיש לא בנוח.‬
‫אבל כשעזרתי לה עם הכלים.‬
‫אני לא זוכרת שג'ייק עזר לאימא שלו‬ ‫עם הכלים.‬
‫אני לא בטוחה לגבי הרבה ממה שקרה הלילה.‬ ‫הרגשתי כאילו...‬
‫כשאת ואבא דיברתם...‬
‫מה?‬
‫כשאת ואבא דיברתם…‬
‫נדמה שהכול היה מעט...‬
‫תעריפים.‬ ‫-נכון, תעריפים.‬
‫כן, עכשיו אני זוכרת. אני קצת מטושטשת.‬
‫באמת שתית הרבה יין.‬
‫הוא היה מאושר שמישהי מבחינה בהבדל.‬ ‫-שתיתי הרבה?‬
‫כן.‬
‫לא נראה לי ששמת לב,‬ ‫כי הוא כל הזמן מילא לך את הכוס.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-נכון.‬
‫לא הבחנתי בכך.‬
‫כן.‬ ‫-ערמומי.‬
‫זה מקשה על הספירה.‬
‫נכון.‬ ‫-התחלתי להגיד...‬
‫סך הכול, אני חושב שהלך בסדר.‬
‫אני חושב שזה היה ביקור מוצלח.‬
‫כן.‬
‫כולם זכו להכיר זה את זה.‬
‫זה נכון. הם נחמדים מאוד.‬
‫חיבבת אותם?‬ ‫-כן.‬
‫גם הם חיבבו אותך.‬
‫אני חושב.... שזה סימן טוב.‬
‫סימן?‬
‫סימן.‬
‫אולי סימן זו לא המילה הנכונה.‬
‫זה דבר. דבר טוב.‬
‫דבר טוב.‬
‫זה טוב שאנשים שאתה מחבב מחבבים זה את זה.‬
‫אנשים אוהבים לחשוב על עצמם‬ ‫כנקודות שנעות בזמן.‬
‫אבל אני חושבת שזה כנראה ההפך.‬
‫אנחנו נייחים,‬
‫והזמן עובר דרכנו,‬
‫נושב כמו רוח קרה.‬
‫גוזל את החום שלנו,‬
‫מותיר אותנו סדוקים וקפואים.‬ ‫-על מה את חושבת?‬
‫אני לא יודעת, מתים.‬
‫אני מרגישה שהייתי הרוח הזו הלילה.‬
‫נשבתי דרך הוריו של ג'ייק.‬
‫ראיתי אותם כפי שהיו. ראיתי אותם כפי שיהיו.‬
‫ראיתי אותם אחרי שהם אינם.‬
‫על מה את...‬ ‫-כשרק אני אישאר.‬
‫על מה את חושבת?‬
‫רק הרוח.‬
‫לא הרבה.‬
‫באמת?‬
‫אני עייפה, ג'ייק. כנראה שזה היין.‬
‫כן, באמת שתית הרבה.‬
‫כן.‬
‫זה חומר מדכא, כפי שאת יודעת.‬ ‫-בטח שאני יודעת.‬
‫אני חושב שחשוב שאנשים יזכרו את זה‬
‫לפני שהם מקבלים החלטות תחת השפעתו.‬
‫"אישה תחת השפעה."‬ ‫-סרט מדהים.‬
‫אני לא בטוחה שאני מסכימה.‬
‫ציפיתי בסרט הזה שוב ושוב‬ ‫בשביל החיבור שלי ליום רביעי.‬
‫הרגשתי קירבה‬
‫עם מייבל, אני מניח.‬
‫היא דמות כל כך עוצמתית ופגועה באופן איום.‬
‫באמת?‬
‫אני חושבת...‬
‫שמייבל לונגטי מפשלת‬ ‫כי היא תמיד מנסה לרצות את כולם,‬
‫כדי שתוכל להיחשב לעוד גיבורה-קורבן‬ ‫למען שחרור האישה.‬
‫אך רק על ידי נשים משוחררות שמוכנות לקבל‬
‫ספין-אוף קלאסי כאומנות.‬ ‫ג'ינה רולנדס, הגבוהה והחטובה,‬
‫גברת קסאווטס, היא שחקנית מדהימה,‬ ‫ואף פעם לא מרפה מהדמות.‬
‫אני מסכים. חשבתי שהיא הייתה נהדרת בתפקיד.‬
‫נראה שהיא הכילה...‬
‫כעת בגיל לא מוגדר, כשיופייה‬ ‫העמיק מעבר לתפקידי הנערה התמימה,‬
‫רולנדס יכולה להיראות מבוגרת או צעירה.‬ ‫גווני הבעה משנים את מייבל לונגטי‬
‫מיפהפייה קורנת ופלרטטנית‬ ‫לשיכורה שכונתית נפולה ועצובה.‬
‫רולנדס מחצינה התפרקות סכיזופרנית.‬
‫מייבל מתפזרת לרסיסים לנגד עיניך.‬
‫קרקס שלם עשוי להתרחש בהבעות פניה.‬
‫ההופעה של רולנדס מספיקה לחצי תריסר‬ ‫מפגנים מנצחים,‬
‫שורה שלמה של אוסקרים. זה מתיש.‬
‫היא שחקנית נהדרת באופן מספק, אך...‬
‫דבר ממה שהיא עושה אינו בלתי נשכח,‬ ‫כי היא עושה כ"כ הרבה.‬
‫זו ההופעה הגדולה הכי ארעית שראיתי בחיי.‬
‫אני מניח שלא ברורה לי כוונתך ב"ארעית".‬
‫מייבל מנסה לחתוך את ורידיה,‬
‫ניק מניח פלסטר על החתך.‬
‫הסמליות האידיוטית מספיקה כדי לרצות ללעוג.‬
‫אבל הסרט הזה שאורכו שעתיים ו-35 דקות‬ ‫מוציא ממך אנחה ותו לא.‬
‫פרטים שנועדו לבסס את אופיין הפתולוגי‬
‫של הדמויות שמקיפות את מייבל‬
‫ובכך לחשוף את בדידותה, הופכים במקום זאת‬ ‫לרגעים שקריים רפים.‬
‫לא ברור אם הדמויות חסרות מודעות‬
‫או שמא קסאווטס לא מודע למה שהוא עושה.‬
‫הילדים לא מפסיקים למלמל שהם אוהבים אותה.‬
‫אין רמז לפענוח ההתנהגות הזו.‬
‫האם הם מפנקים אותה?‬
‫מחליפים תפקידים‬ ‫ומתייחסים אליה כילדה הזקוקה לחיזוקים?‬
‫או שהם אוהבים כמוה ללא בושה?‬
‫ומה עלינו לחשוב‬
‫על הצהרותיו הבלתי פוסקות של ניק?‬
‫האם "הצהרות" זו מילה בכלל?‬
‫חשבתי שזה "הכרזות".‬ ‫-שתיהן מילים. תעשה חיפוש.‬
‫מה עלינו לחשוב על הצהרות האהבה‬ ‫הבלתי פוסקות של ניק?‬
‫הסרט מגמתי לחלוטין.‬
‫הכול מתוכנן, ועם זאת לא מחושב.‬
‫אני מבין את כוונתך.‬
‫את בהחלט המומחית לענייני קולנוע.‬
‫כן.‬
‫זה נכון.‬
‫אני מניח שפשוט נשביתי‬
‫בסימפתיה שקסאווטס גילה כלפיה.‬
‫אני מרגיש שאולי בחברה שלנו חסר‬ ‫סוג מסוים של אדיבות,‬
‫נכונות מסוימת להכיל את מאבקיהם של אחרים,‬
‫שנאבקים עם בעיות שנגרמות על ידי...‬
‫חברה מנכרת?‬
‫אני לא יודע. אני מניח.‬
‫כן. זה נראה חסר תקווה.‬
‫מה נראה?‬
‫כל זה. הכול.‬
‫כמו תחושת הזיקנה,‬
‫הגוף שלך שנחלש, השמיעה, הראייה.‬
‫אתה לא יכול לראות ואתה בלתי נראה.‬
‫ועשית כל כך הרבה בחירות לא נכונות.‬
‫השקר של כל זה.‬
‫מה הוא השקר של כל זה?‬ ‫-אני לא יודע! ש...‬
‫שהמצב ישתפר. שלעולם לא מאוחר מדי. ש...‬
‫לאלוהים יש תוכנית עבורך.‬
‫שגיל הוא רק מספר.‬ ‫-שתוק.‬
‫ש...‬
‫שתמיד הכי חשוך לפני השחר. ש...‬
‫שגם בחושך יאירו כוכבים מזוינים!‬
‫שיש...‬
‫שיש מישהו לכל אחד.‬
‫כולן אמירות שטחיות.‬
‫תשתקי, מייבל! שבי, מייבל!‬
‫ואלוהים לא נותן לנו יותר משנוכל לעמוד בו.‬
‫אלוהים הוא סבבה בקטע הזה.‬
‫היי, את רוצה משהו מתוק?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫קינוח.‬ ‫-לא אכלנו קינוח אצל אימא שלך?‬
‫אני מרגישה שהיה סיפור גדול עם עוגה, או...‬
‫נכון.‬
‫אני מניח שאני מכור לסוכר!‬
‫אני לא יודע.‬
‫זה עשוי לעזור לי להישאר ער.‬
‫בהחלט!‬
‫אנחנו צריכים את ג'ייק ער קצת.‬ ‫זה כל כך מסוכן.‬
‫יש "טולסי טאון" ממש ליד היציאה הקרובה.‬
‫טולסי טאון?‬
‫פתוח עכשיו? במצב הזה? קפוא!‬
‫מזג אוויר מושלם לבררר.‬
‫את לא חושבת?‬
‫אני מניחה שכן.‬
‫"קונים טולסי טאון‬
‫אנו כאן כדי להגיש גלידה!"‬
‫טולסי טאון.‬
‫אלוהים, מעולם לא חשבתי על זה.‬
‫מה זה לדעתך טולסי טאון?‬
‫לפי הליצנית,‬
‫הייתי אומר שזו עיירת קרקס.‬
‫אולי כמו המקום הזה...‬
‫שאליו הולכים אנשי מופעי הקרקס‬ ‫כשזו לא העונה.‬
‫נשלט על ידי האישה הליצנית?‬
‫ובכן, כן, היא חובשת כתר.‬
‫היא חובשת כתר ליצני?‬
‫מלכת גלידה ליצנית טובת-לב וטולרנטית.‬
‫עשויה לחלוטין מלקטוז!‬
‫היא טולרנטית ללקטוז!‬
‫היא מתוקה אבל קרה.‬
‫כמו אימא שלך.‬
‫מה ז"א?‬
‫כלום. לא יודעת למה אמרתי את זה.‬ ‫זה נפלט.‬
‫את חושבת שאימא שלי קרה?‬ ‫-לא.‬
‫היא הייתה מקסימה, באמת.‬
‫כי אני לא מאמין בזה,‬
‫הקשקוש הזה שהאימא היא המקור‬ ‫לכל הבעיות הפסיכולוגיות.‬
‫זה קשקוש מיזוגני. בולשיט פרוידיאני.‬
‫אבל זה מפתה,‬
‫להיות מסוגל להאשים בזה מישהו.‬
‫להאשים במה?‬
‫בכול. למה אתה מרגיש באופן מסוים.‬ ‫למה אתה מתנהג באופן מסוים.‬
‫זה קשקוש מיזוגני. בולשיט פרוידיאני.‬
‫אדם, מבוגר, חייב בשלב כזה או אחר,‬
‫לקחת אחריות על מי שהוא.‬
‫אתה לא חושב?‬
‫כן. אימהות הן נשים עם כאב משלהן.‬
‫היסטוריה של הזנחה והתעללות משלהן.‬
‫ובכל זאת, בתקופה כזו או אחרת,‬
‫במהלך המאה ה-20,‬ ‫הן הואשמו בכל מאפיין ילדות מזוין:‬
‫סכיזופרניה, אוטיזם, נרקיסיזם,‬ ‫הומוסקסואליות.‬
‫לא שההומוסקסואליות דומה לדברים האחרים.‬
‫ברור.‬ ‫-ברור שלא.‬
‫לומר שאימא אשמה בהומוסקסואליות של ילדיה‬
‫תרמוז שהומוסקסואליות היא דבר שלילי‬ ‫בצורה כלשהי.‬
‫רק אמרתי שכשהומוסקסואליות נחשבה פתולוגית‬
‫במדריך לאבחון הפרעות נפשיות לפני 1973,‬
‫אימא מפנקת‬
‫נתפסה לעיתים קרובות כאשמה.‬ ‫-נכון.‬
‫זה נתעב איך אנחנו מתייגים אנשים,‬ ‫מסווגים אותם ומבטלים אותם.‬
‫כן.‬
‫אני מסתכל על הילדים שאני רואה בביה"ס‬ ‫כל יום.‬
‫אני רואה את אלה שמנודים.‬
‫הם שונים. יוצאי דופן.‬
‫ואני רואה את החיים שיהיו להם בגלל זה.‬
‫לפעמים אני רואה אותם שנים לאחר מכן,‬ ‫בעיר, בסופרמרקט.‬
‫אני רואה, אני מבחין שהם עדיין נושאים‬ ‫את הדברים האלה איתם.‬
‫כמו...‬
‫הילה שחורה.‬
‫כמו אבן רחיים.‬
‫כמו פצע דולף.‬
‫ג'ייק.‬
‫אני חושבת...‬ ‫-הנה!‬
‫בחיי, זה אכזרי.‬
‫מקום אכזרי, אדמת טולסי טאון.‬
‫גם כאן יש שינוי אקלים.‬
‫קראת את הרומן "קרח"?‬
‫לא נראה לי.‬ ‫-מאת אנה קוואן?‬
‫לא נראה לי.‬
‫מ-1967, זו סוג של מעשייה, על...‬
‫בוא פשוט נקנה גלידה וניסע, קפוא פה.‬
‫אני רק רוצה לראות מי עובד הערב.‬
‫אתה מכיר את האנשים שעובדים כאן?‬
‫את חלקם.‬
‫אני עוצר לפעמים אחרי שאני מבקר את הוריי.‬
‫אני לא אוהב כמה מהבנות שעובדות כאן,‬ ‫אז אני רוצה לוודא.‬
‫למה, מה לא בסדר איתן?‬ ‫-לא יודע.‬
‫אנשים יכולים להיות קרים כלפיי.‬
‫אני אחכה ברכב.‬ ‫-לא! תגידי שלום.‬
‫הן לא יבואו אם ידעו שזה אני.‬
‫שלום, יש כאן מישהו?‬ ‫-עוד רגע!‬
‫אז, "קרח"...‬
‫מתרחש בזמן אסון סביבתי,‬
‫וגורם לעולם להפוך לשממה קפואה.‬
‫והדמות הראשית...‬
‫היי!‬
‫היי.‬
‫אפשר לעזור, אדוני?‬
‫אז כן, אני אקח אוראו בררר.‬
‫והוא ייקח...‬
‫אותו הדבר.‬
‫שניים כאלה, בבקשה.‬
‫שני זהים.‬
‫סליחה, אנחנו צריכים לצאת חזרה.‬
‫אז תוכלו להביא אותם במהירות האפשרית?‬
‫סליחה, היי.‬
‫סליחה על הריח, הם צובעים בלכה מאחור.‬
‫לכה?‬
‫מדפים.‬
‫אין בעיה.‬
‫אני מכירה את הנערה הזו.‬ ‫ראיתי אותה איפשהו. ראיתי אותה בעבר, פניה.‬
‫הפריחה, אני מכירה אותה.‬ ‫זה על קצה הלשון.‬
‫קצה המוח שלי, כמו שג'ייק אומר.‬
‫היא מישהי. היא מאיפשהו.‬
‫אני בטוחה בזה.‬
‫זו סופת שלגים מזוינת בחוץ.‬
‫הופתעתי שאתם פתוחים‬
‫בלילה כזה.‬ ‫-סופת שלגים מזוינת בחוץ,‬
‫ובררר כאן בפנים.‬
‫כן, חשבתי בדיוק אותו הדבר.‬
‫את אדיבה.‬
‫את לא כמוהן.‬
‫שטחיות ומרושעות ויפות.‬
‫תודה רבה.‬
‫לא התכוונתי לזה ככה.‬
‫אני אוהבת את המראה שלך,‬
‫יש בך אדיבות, וכמובן שאת מושכת מאוד.‬
‫לא התכוונתי לזה ככה.‬ ‫-זה בסדר. אני מבינה.‬
‫זה... פשוט, נדמה שישנה‬
‫קשיחות מסוימת שמגיעה‬ ‫עם סוג מסוים של יופי.‬
‫אין לך את זה.‬
‫אולי גם הם סובלים, היפים.‬ ‫אני לא יודעת, אולי...‬
‫אולי היופי שלהם גורם להם סבל.‬
‫אני לא פסיכיאטרית.‬
‫איזה דבר מוזר להגיד.‬ ‫ברור שהיא לא פסיכיאטרית.‬
‫היא לא יותר מבת 15.‬ ‫-הכנתי אותם גבוהים במיוחד. כי את כה נחמדה.‬
‫תודה.‬
‫זה יהיה שמונה דולר, בבקשה.‬
‫ג'ייק?‬
‫שמרי על העודף.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר. תודה.‬
‫אני מודאגת.‬
‫סליחה?‬
‫אסור לי לומר את זה.‬
‫את בסדר? את צריכה שאזעיק עזרה?‬
‫זה לא לכה.‬
‫זו לא הסיבה לריח. עלייך לדעת.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את לא חייבת ללכת.‬ ‫-לאן אני לא חייבת ללכת?‬
‫קדימה. בזמן.‬
‫את... יכולה להישאר כאן.‬
‫אני פוחדת מאוד.‬
‫ממה? ממה את מפחדת?‬
‫אני מפחדת בשבילך.‬ ‫-תודה.‬
‫שיהיה לכם לילה טוב! תיזהרו שם בחוץ.‬ ‫הכבישים מסוכנים.‬
‫שמת לב לזרועות של הנערה ההיא?‬
‫איזו נערה?‬ ‫-בטולסי טאון.‬
‫איזו נערה? היו כמה וכמה.‬
‫כמה וכמה? היו שלוש.‬
‫כמה וכמה זה כל מספר מעל שתיים.‬
‫באמת?‬
‫תעשי חיפוש.‬ ‫-תעשי חיפוש? אתה יכול להפסיק להגיד את זה?‬
‫בכל אופן, זו עם הפריחה על הזרועות.‬
‫לא שמתי לב.‬
‫אתה אטום במכוון.‬
‫זו לא הייתה כוונתי.‬ ‫-"זו לא הייתה כוונתי."‬
‫בכל אופן.‬
‫איך הבררר?‬
‫מתוק מדי?‬ ‫-כן, זה מתוק.‬
‫אני תמיד שוכח כמה הם מתוקים.‬
‫מעט מספיק.‬
‫לא נראה לי שאוכל לאכול עוד משלי.‬
‫בקושי נגעת בזה.‬
‫זה מתוק מאוד.‬
‫כן. זה באמת הרבה.‬
‫קר?‬ ‫-כן. הגלידה, אני מניחה.‬
‫אנחנו באמצע סופת שלג.‬
‫של מי היה הרעיון לנסוע לטולסי טאון‬ ‫באמצע כל זה?‬
‫אני לא אומרת מילה.‬
‫כמה מוזר.‬
‫זו כנראה הפעם האחרונה שאהיה במכונית‬ ‫עם ג'ייק.‬
‫בקרוב, כל זה יהיה זיכרון רחוק.‬
‫שנינו נהיה במקומות שונים,‬
‫כשניזכר ברגע הזה.‬
‫בצחוק המשותף הזה.‬
‫ואולי תהיה חרטה.‬
‫אולי הזמן ירכך את הקצוות הקשים יותר,‬ ‫ו...‬
‫שנינו נחשוב שזה היה די נחמד.‬
‫למה זה היה צריך להיגמר?‬ ‫ואין דרך חזרה בשלב הזה.‬
‫אף פעם אין דרך חזרה.‬
‫פתאום השתתקת.‬
‫רק צופה בסערה.‬
‫אם אינך יכול אפילו לספר לאדם השני‬ ‫מה אתה חושב,‬
‫זה לא מבשר טובות.‬
‫נראה שסיימת עם זה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫סתם עצרנו בצד.‬
‫לפחות אוכל לומר שהייתי בטולסי טאון‬ ‫באמצע הלילה,‬
‫באמצע שום מקום, באמצע סופת שלג.‬
‫"אני הליצנית האהובה מטולסי טאון‬ ‫היכן שהגלידה צומחת על עצים‬
‫אז אל תפחדו, הצטרפו אליי‬ ‫תאכלו כמה שתרצו‬
‫בלי פרצוף חמוץ‬ ‫כאן אין שום תירוץ‬
‫אהבה מהביס הראשון‬
‫של שוקולד, תות או וניל‬
‫ואנחנו פתוחים יום וליל"‬
‫זה משהו שלעולם לא אעשה שוב.‬
‫משהו כיפי לכאורה שלא תחזרי עליו לעולם.‬
‫כן.‬ ‫-קראת את זה?‬
‫קראתי מה?‬
‫זו אסופת חיבורים מאת דייוויד פוסטר וולאס.‬
‫לא. לא קראתי.‬
‫זו אסופת חיבורים.‬
‫לא קראתי אותה.‬
‫כדאי שנמצא מקום לזרוק את אלה.‬
‫הם יימסו ויהפכו את מחזיקי הספלים לדביקים.‬
‫אוקיי.‬
‫יש לו חיבור על טלוויזיה.‬
‫אנשים יפים נוטים למשוך…‬
‫יותר נעים להסתכל על אנשים יפים‬
‫מאשר על אנשים לא יפים.‬
‫אבל כשאנחנו מדברים על טלוויזיה,‬
‫השילוב בין גודל הקהל‬ ‫ואינטראקציה שכלית שקטה‬
‫בין הדימויים לבין אלו שלוטשים בהם עיניים‬ ‫יוצר מחזוריות שמחזקת עניין בדימויים יפים‬
‫ושוחקת את תחושת הביטחון שלנו, הצופים,‬
‫בפני מבטים.‬
‫זה מהחיבור.‬
‫זה... מעניין.‬
‫הוא התאבד.‬
‫כן, אני חושבת שידעתי את זה.‬
‫כן, כולם יודעים את זה.‬
‫אפילו אנשים שלא יודעים שום דבר‬ ‫על דייוויד פוסטר וולאס,‬
‫שמעולם לא קראו מילה מכתביו.‬
‫ההתאבדות הופכת לסיפור.‬
‫למיתולוגיה.‬
‫סיפור עם מוסר השכל. זה דוחה.‬
‫זה דוחה.‬
‫אני חושב שאנחנו כבר לא יודעים‬ ‫איך להיות אנושיים.‬
‫מי לא יודע?‬
‫החברה שלנו, התרבות שלנו, אנשים.‬
‫מה שכל זה לא יהיה.‬
‫כל אחד מאיתנו.‬
‫ובכן, קראת פעם משהו של גי דבור?‬
‫"חברת הראווה"?‬ ‫-בדיוק. כן.‬
‫כן. כמובן.‬
‫דבור אומר...‬
‫"לא ניתן להבין את הראווה‬ ‫כהונאה חזותית בלבד‬
‫המיוצרת ע"י טכנולוגיות תקשורת המונים.‬
‫זו תפיסת עולם‬
‫שבאמת התממשה."‬ ‫-צפו בעולם דרך הזכוכית הזו,‬
‫שמישהו פירש עבורנו מראש.‬
‫וזה מדביק את המוח שלנו במחלה.‬ ‫אנחנו הופכים לזה.‬
‫כמו נגיף.‬
‫תקשיבי, הדברים הנמסים משגעים אותי.‬
‫הם יהפכו את הכול לדביק.‬
‫יש לך שקית פלסטיק או משהו?‬
‫אולי מפית?‬ ‫-שום דבר כזה.‬
‫אני רוצה למצוא מקום לזרוק אותם.‬
‫ובכן, לא נראה שיש כאן כלום.‬
‫יש כביש קטן בהמשך שאני מכיר.‬
‫יהיה פח אשפה.‬
‫אני לא יודעת. אולי כדאי שפשוט ניסע הביתה.‬
‫לחווה?‬ ‫-לא. לעיר.‬
‫אני חוששת שניתקע כאן.‬
‫אם נרד מהכביש הראשי וניתקע,‬ ‫לא ימצאו אותנו.‬
‫זה לא... אני לא ארגיש בסדר אם לא‬
‫אפטר מהם. זה יטריף לי את המוח.‬
‫אוקיי? לעזאזל.‬
‫היי! זה לא...‬
‫זה לא כזה סיפור.‬
‫באמת.‬
‫אני יודע את זה, איימס.‬
‫איימס?‬ ‫-אני יודע את זה.‬
‫זה קיצור של איימי?‬
‫זה לא נשמע נכון.‬
‫זה לא נשמע כמו השם שלי.‬
‫או הכינוי שלי.‬
‫בואי נרד כאן, ממש מהר.‬
‫ואראה לך את התיכון שלי.‬
‫זה מוביל לתיכון?‬
‫לתיכון שלי, שם ביליתי כל יום של עינוי.‬
‫במשך כל כך הרבה זמן.‬
‫במשך כל כך הרבה זמן ארור.‬
‫אנחנו יכולים להסתובב? זה לא מרגיש נכון.‬
‫אני לא מבין. זה רק תיכון.‬ ‫-זה מרגיש לא בסדר.‬
‫אני לא יכול להסתובב. הכביש צר מדי.‬
‫אני אגיע לבית הספר, נזרוק את הכוסות ונלך.‬
‫לא, אני לא יודעת מה זה.‬
‫זה לא הגיוני בעיניי.‬ ‫איך הסעות בית הספר נוסעות כאן?‬
‫זה תיכון כפרי.‬
‫כן, גדלתי בחווה. למדתי בתיכון כפרי.‬
‫הייתה... כניסה רגילה‬
‫עם כביש סלול מזוין.‬
‫זה בסדר. הכול מוכתם.‬
‫אוקיי? זה מה שעלייך להבין.‬
‫מוכתם?‬ ‫-צבוע על ידי מצב רוח, רגש,‬
‫ניסיון עבר.‬
‫אין מציאות אובייקטיבית.‬
‫את יודעת שאין צבע ביקום.‬
‫נכון? רק בתוך המוח.‬
‫רק תדרים אלקטרומגנטיים שהמוח מכתים...‬
‫כן, אני פיזיקאית. אני יודעת מה זה צבע.‬
‫כן, את כן.‬
‫את יודעת.‬
‫צבעים הם המעשים של האור.‬
‫הם המעשים והסבל.‬
‫זה יפהפה.‬
‫זה לא דיבור של פיזיקאים,‬
‫אלא מאוד פואטי.‬
‫כן, טוב, אני משוררת אחרי הכול.‬
‫נכון. זה יפהפה.‬
‫הכביש הזה נראה ארוך באופן מוגזם.‬ ‫-"נראה."‬
‫זו המילה החשובה.‬
‫הזמן הוא דבר נוסף שקיים רק במוח.‬
‫ועם זאת, אנו מזדקנים.‬ ‫-מזדקנים יותר ויותר.‬
‫לפחות כך נראה.‬
‫לפעמים אני מרגיש שאני הרבה יותר צעיר‬
‫ממה שאני באמת. כמו ילד בפנים.‬
‫עד שאני חולף על פני מראה.‬
‫צעיר יותר זה טוב יותר?‬ ‫-כן.‬
‫אני חושב שכן. זה ראוי להערצה.‬
‫נעורים ראויים להערצה?‬
‫איך אתה יכול להעריץ אדם בשל גילו?‬
‫זה כמו להעריץ נקודה מסוימת בנחל.‬
‫הם בריאים יותר,‬
‫מבריקים יותר,‬
‫יותר מהנים.‬
‫מושכים יותר, מלאי תקווה.‬
‫כמו פרסומת לקוקה קולה.‬
‫כמעט כל העבודה פורצת הדרך‬
‫במדע ובאומנות נעשית על ידי אנשים צעירים.‬
‫זקנים הם ערמת האפר של הנעורים.‬
‫תקשיב, ג'ייק, אני חושבת שעלינו...‬
‫וואו. לא ציפיתי למשהו כל כך עצום.‬
‫מאה ושלושים כיתות,‬
‫אולם התעמלות, שני חדרי הלבשה, בנים, בנות,‬
‫אודיטוריום, עשרה חדרי שירותים,‬ ‫שישה משרדי מנהלה,‬
‫חדר מורים, מרכז ייעוץ.‬
‫הוא מחוזי, אז 11 עיירות משתמשות בשירותיו.‬
‫אתה בהחלט מכיר את התיכון שלך.‬ ‫-כמו את כף ידי.‬
‫יש פה מישהו.‬ ‫-תחזוקת בית ספר?‬
‫שרת? משהו.‬
‫מה?‬
‫הנה.‬
‫פח אשפה. ידעתי. כבר חוזר.‬
‫קדימה! כן!‬
‫איפה היית?‬
‫הפח הזה היה מלא במלח כבישים.‬
‫בשביל הקרח.‬
‫זכרתי שיש...‬
‫מכולת אשפה בצד השני ליד רציף ההעמסה.‬
‫המשימה הושלמה.‬ ‫-בוא ניסע.‬
‫לח פה.‬
‫די שליו.‬
‫יותר מלחיץ משליו, הייתי אומרת.‬
‫איני מסכים.‬ ‫-אני רוצה לצאת.‬
‫למה את ממהרת פתאום?‬ ‫-פתאום?‬
‫הייתי כמו תקליט שבור כל הלילה,‬ ‫אמרתי לך שאני רוצה לחזור הביתה.‬
‫נתתי לך 40 סיבות למה אני צריכה לחזור הערב.‬
‫אני מניח שזה נכון.‬ ‫-אתה מניח?‬
‫רק חשבתי... את יודעת.‬
‫שליו, שקט כאן.‬
‫מותק, קר בחוץ.‬
‫באמת?‬
‫אתה מצטט לי שיר אונס?‬
‫זה לא שיר אונס.‬
‫היא חוזרת ואומרת שהיא רוצה ללכת.‬ ‫הוא מתעלם.‬
‫אך היית מכנה את זה?‬
‫היא רוצה להישאר. היא פשוט מפחדת‬
‫ממה שאנשים יחשבו.‬ ‫-היא שואלת אותו,‬
‫מה שמת במשקה הארור שלי?‬
‫אלוהים. השיר הזה נכתב ב-1936.‬
‫הוא לא על סם אונס!‬
‫סם אונס או לא, הוא מנסה לשבור‬ ‫את ההגנות שלה עם אלכוהול.‬
‫וחוץ מזה, היו סמי הרדמה בשנות ה-30.‬
‫זה שיר על כפייה.‬
‫אני לא מבין למה את כל כך כועסת.‬ ‫-אני רוצה ללכת הביתה.‬
‫לבית החווה?‬
‫לא לבית החווה המזוין, לבית שלי!‬
‫ג'ייק, לבית שלי!‬
‫אוקיי.‬
‫תודה.‬
‫ואז הוא אומר, "מה הטעם לפגוע בגאווה שלי",‬
‫כאילו שזה תפקידה‬ ‫לגרום לו להרגיש מושך מינית.‬
‫בלי קשר לרצונות שלה,‬ ‫כאילו שזו האחריות שלה.‬
‫אני מבין.‬
‫שכנעת אותי. אני מצטער.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה בסדר.‬
‫אלוהים.‬ ‫-מה?‬
‫מישהו צפה בנו.‬
‫לא ראיתי אף אחד.‬ ‫-טוב, הוא צפה בנו.‬
‫כמו סוטה מחורבן.‬
‫בוא נזוז.‬ ‫-תאמיני לי, אני מכיר מקרוב‬
‫את המראה המסוים הזה.‬
‫ג'ייק, אני פשוט... מה לעזאזל זה אומר?‬
‫אני הולך להראות לו מה דעתי.‬ ‫-ג'ייק, אל תהיה מגוחך.‬
‫זה לא מקובל עליי.‬ ‫-ג'ייק, בוא נלך.‬
‫לא. אני כבר חוזר.‬
‫זה...‬
‫זה לא מקובל! אני כבר חוזר.‬ ‫-ג'ייק, בבקשה! בוא נלך.‬
‫ג'ייק! לא, בבקשה!‬
‫ג'ייק!‬
‫חרא!‬
‫לא הייתי צריכה לבוא.‬
‫לעזאזל!‬
‫קשה לי לסרב. אף פעם לא לימדו אותי את זה.‬
‫קל יותר פשוט להגיד כן.‬
‫ולפעמים אתה נתפס לא מוכן.‬
‫והבקשה מגיעה, אפשר לקבל את המספר שלך?‬
‫והדרך הקלה לצאת מזה היא לומר כן,‬ ‫וה"כן" הזה הופך לעוד כן ועוד כן.‬
‫הוא לא מפלצת, הוא...‬
‫ג'ייק?‬
‫הוא לא מכה אותך.‬
‫נכון?‬
‫אני בטוחה שהסקס היה טוב.‬
‫לפחות חלק מהזמן.‬
‫רק...‬
‫כמה זמן לוקח עד שחוטפים היפותרמיה?‬
‫אולי זו לא דרך רעה למות אם חייבים.‬
‫ג'ייק?‬
‫ג'ייק!‬
‫חרא!‬
‫אלוהים.‬
‫חתיכת חרא!‬
‫אלוהים.‬
‫ג'ייק?‬
‫ג'ייק, אני רוצה ללכת. בבקשה?‬
‫שלום.‬
‫אני מצטערת. החבר שלי נכנס הנה.‬
‫אני חושבת שהוא למד כאן לפני זמן מה.‬
‫אולי אתה מכיר אותו, אני לא...‬
‫אני לא יודעת אם היית כאן כשהוא היה תלמיד.‬
‫כלומר, למה שאדע? בכל מקרה, אני...‬
‫אולי ראית מישהו כאן?‬
‫איך החבר שלך נראה?‬
‫קשה לתאר אנשים.‬
‫זה היה לפני זמן רב כל כך, אני בקושי זוכרת.‬
‫כלומר...‬
‫לא דיברנו אפילו.‬
‫זו האמת. אני לא בטוחה‬ ‫שאפילו קלטתי שהוא שם. היו הרבה אנשים.‬
‫הייתי שם עם חברה שלי...‬
‫חגגנו את יום השנה שלנו,‬
‫עצרנו למשקה, ואז הבחור הזה‬
‫לא הפסיק להסתכל עליי.‬
‫זה מטרד.‬
‫הסיכונים בלהיות בחורה.‬
‫אי אפשר לצאת לשתות. תמיד מסתכלים עלייך.‬
‫הוא היה מטרידן! אתה מבין?‬
‫ואני זוכרת שחשבתי,‬ ‫הלוואי שהחבר שלי היה כאן.‬
‫שזה די עצוב.‬
‫העובדה שבתור אישה,‬ ‫בחור יניח לך רק אם את עם בחור אחר.‬
‫כאילו שאת כבר תפוסה.‬ ‫כאילו שאת נכס, אפילו אז.‬
‫בכל אופן, אני לא...‬
‫אני לא זוכרת איך הוא נראה.‬
‫למה שאזכור?‬
‫לא קרה כלום.‬
‫אולי זה רק היה...‬
‫אני חושבת שזו רק...‬
‫אחת מאלפי אי-אינטראקציות בחיי.‬
‫זה כמו לבקש ממני לתאר יתוש שעקץ אותי‬
‫בערב לפני 40 שנה!‬
‫לא ראית אף אחד שתואם לתיאור הזה, נכון?‬
‫לא ראיתי אף אחד.‬
‫אוקיי.‬
‫כלומר, חוץ ממך. אני רואה אותך.‬
‫אני... קצת דואגת לו.‬
‫אני בטוח שאין צורך.‬
‫הוא בטוח אם הוא כאן.‬
‫בטוח כאן.‬
‫שקט.‬
‫זה בסדר שאחפש אותו?‬
‫אולי תחלצי את נעלייך הרטובות.‬ ‫הרגע ניקיתי את הרצפות.‬
‫הן שלך.‬
‫ביי.‬
‫כן. ביי.‬
‫ג'ייק?‬
‫הצטרפו אליי.‬
‫"אני הליצנית האהובה מטולסי טאון‬ ‫היכן שהגלידה צומחת על עצים‬
‫אז אל תפחדו, הצטרפו אליי‬ ‫תאכלו כמה שתרצו‬
‫בלי פרצוף חמוץ‬ ‫כאן אין שום תירוץ‬
‫אהבה מהביס הראשון‬
‫של שוקולד, תות או וניל‬ ‫אנחנו פתוחים יום וליל"‬
‫בוא.‬
‫הצטרף אליי.‬
‫זה לא רע ברגע שאתה מפסיק לרחם על עצמך‬ ‫כי אתה סתם חזיר,‬
‫או גרוע מזה, חזיר שורץ רימות.‬
‫מישהו חייב להיות חזיר שורץ רימות, נכון?‬
‫מוטב שזה יהיה אתה. זה מה שרצה הגורל.‬
‫אתה משחק את הקלפים שקיבלת.‬ ‫אתה מכין לימונדה. אתה ממשיך הלאה.‬
‫אל תדאג לדבר.‬
‫השיר הזה תמיד גרם לי לבכות.‬
‫תמיד אהבתי אותו.‬
‫יש טוב לב בעולם, אתה יודע?‬
‫צריך לחפש אותו, אבל הוא שם.‬
‫אתה טוב לב.‬ ‫-אני רק מתפתח.‬
‫אפילו עכשיו. אפילו כרוח רפאים. כזיכרון.‬
‫כאבק. איך שתרצה.‬
‫אנו אותו הדבר.‬
‫הכול אותו הדבר כשמסתכלים מספיק קרוב.‬
‫כפיזיקאי, אתה יודע את זה.‬
‫אתה, אני, רעיונות. כולנו דבר אחד.‬
‫בוא נלביש אותך.‬
‫תודה.‬
‫אני מקבל.‬
‫אני מקבל...‬
‫הכול.‬
‫אני מקבל את ההכרה שלכם, את הפרס הזה.‬
‫אני מקבל את כל מה שכרוך בזה.‬
‫שהפרס הזה מגיע בסוף חיים ארוכים ופוריים,‬
‫הכרה על העבודה שעשיתי‬
‫לפני עשרות שנים.‬
‫החיפוש שלי הוביל אותי דרך המישור הפיזי,‬ ‫המטאפיזי,‬
‫ההזייתי,‬
‫ובחזרה.‬
‫והגעתי לתגלית החשובה ביותר‬ ‫בכל הקריירה שלי,‬
‫התגלית החשובה ביותר בחיי...‬
‫רק במשוואות המסתוריות של האהבה...‬
‫סיבות הגיוניות יכולות להימצא.‬
‫אני נמצא כאן הלילה רק בזכותך.‬
‫את הסיבה להיותי אני.‬
‫את כל הסיבות שלי.‬
‫תודה.‬
‫"הרצפה חורקת‬
‫הדלת מצייצת‬
‫יש עכבר שדה שמכרסם מטאטא‬
‫ואני יושב לבדי‬
‫כמו קורי עכביש על מדף‬
‫לבדי‬
‫בחדר בודד‬
‫אך כשיש ירח בחלוני‬
‫והוא יורה מטה קרן על מיטתי‬
‫וצילו של העץ‬
‫מתחיל לרקד על הקיר‬
‫וחלום מתחיל לרקד בראשי‬
‫וכל הדברים שאני מייחל להם‬
‫מסתדרים כמו שרציתי‬
‫ואני יותר טוב ‬ ‫מהבוקר החכמולוג הזה‬
‫שחושב שהוא יותר טוב ממני‬
‫והבחורה שאני רוצה‬ ‫לא מפחדת מזרועותיי‬
‫וזרועותיה הרכות מחממות אותי‬
‫ושיערה הארוך והסבוך‬
‫נופל על פניי‬
‫בדיוק כמו הגשם‬
‫בסערה!‬
‫הרצפה חורקת‬
‫הדלת מצייצת‬
‫ועכבר מתחיל לכרסם מטאטא‬
‫והשמש מרפרפת בעיניי‬
‫הכול היה שקר!‬
‫אני ער‬
‫בחדר בודד‬
‫אני לא אחלום על זרועותיה יותר‬
‫אני לא אשאיר אותה לבד‬
‫אצא החוצה‬
‫אמצא לי כלה‬
‫אמצא לי אישה‬
‫משלי"‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬