Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Jag funderar på att avsluta det.
När tanken väl har dykt upp stannar den kvar.
Den fastnar. Den dröjer sig kvar. Den dominerar.
Jag kan inte göra nåt åt det. Tro mig. Den försvinner inte.
Den är där oavsett vad jag tycker. När jag äter, när jag lägger mig.
Den är där när jag sover, när jag vaknar. Den är alltid där. Alltid.
Jag har inte tänkt på det så länge.
Det är en ny idé.
Men den känns gammal.
När började det?
Tänk om den här tanken inte är min, utan planterades i mitt sinne?
Är en outtalad idé ooriginell?
Jag har kanske vetat hela tiden.
Det skulle kanske alltid sluta så här.
Jake sa en gång:
"Ibland är tanken närmare sanningen,
närmare verkligheten, än en handling.
Man kan säga och göra vad som helst, men man kan inte fejka en tanke."
Vägen är mestadels öde.
Det är tyst här. Tomt.
Mer än väntat.
Så mycket att se, men få människor. Inte många byggnader eller hus.
Himmel.
Träd, fält, staket.
Vägen och den grusiga vägrenen.
"Vill du stanna och ta en kaffe?" "Nej, det är bra", säger jag.
"Sista chansen innan det blir riktigt lantligt."
Jag besöker Jakes föräldrar för första gången.
Eller när vi kommer fram gör jag det. Jake, min pojkvän.
Han har inte varit min pojkvän så länge.
Det är vår första resa ihop. Vår första långa bilfärd.
Det är konstigt att jag känner mig nostalgisk.
Över vårt förhållande, över honom, över oss.
Jag borde vara glad och se fram emot den första av många.
Men jag är inte det. Inte alls.
Jag har sett fler lador än vad jag har sett på många år.
Kanske i hela mitt liv.
Alla ser likadana ut.
Några kor, hästar, får, åkrar.
Och lador.
Vilken stor himmel.
Det känns som att jag har känt Jake längre än vad jag har.
Hur länge är det?
En månad? Sex veckor, kanske sju.
Jag borde veta exakt. Jag säger sju veckor.
Antagandena stämmer. Jag känner hur rädslan växer. Det är tid...
Det finns ett band mellan oss. En sällsynt och intensiv samhörighet.
Jag har aldrig upplevt nåt liknande.
…växer. Det är tid för svaret. Bara en fråga.
En fråga att besvara.
Det snöar!
Vintern är på intåg!
Ja.
Himlen!
Jag funderar på att avsluta det.
-Va? -Va?
Sa du nåt?
Nej, det tror jag inte.
-Konstigt. -Ja.
Jag funderar på att avsluta det.
Vad är poängen med att fortsätta så här?
Jag vet var det är på väg.
Jake är en snäll kille, men...
Det leder ingenstans. Jag har vetat det ett tag.
Det ligger kanske i människans natur att fortsätta trots den vetskapen.
Alternativet kräver för mycket energi.
Beslutsamhet.
Folk stannar i osunda relationer för att det är lättare.
Grundläggande fysik.
Ett föremål i rörelse förblir i rörelse.
Folk stannar kvar i förhållanden som passerat sitt utgångsdatum.
Det är Newtons första rörelselag.
Vill du att vi stannar för att köpa kaffe
eller nåt att äta?
Det kommer att bli väldigt lantligt väldigt fort.
-Jag klarar mig. -Säkert?
Jag vill inte förstöra min aptit.
Okej.
Min mamma har inte mått bra på sistone.
-Beklagar. -Jag menar att det kanske inte
kommer finnas så mycket mat.
Hon kanske inte känner för att laga mat.
-Hon har inte mått bra. -Vad är det med henne?
Jag menar bara att om du vill stanna och köpa snacks
eller nåt sånt, så går det nog bra...
...beträffande aptiten.
Det kan till och med vara tillrådligt.
Ingen fara.
Okej.
Gör mig sällskap, mina vänner, och ta emot Jesus i era hjärtan,
för som det står i Jesaja 1:18:
"Om era synder än är blodröda,
skall de bli snövita."
De ser verkligen fram emot att träffa dig.
Jag vill inte att du ska få fel intryck.
-Jag har berättat mycket om dig. -Det är trevligt att höra.
Jag ser fram emot att träffa dem också.
Det är kanske orättvist av mig att resa iväg med Jake…
...när jag är så osäker på vår framtid, avsaknaden av den.
Att träffa sin pojkväns föräldrar är det berömda nästa steget.
Jag har inte berättat för mina föräldrar att jag dejtar Jake.
Jag har aldrig nämnt honom. Lär aldrig göra det.
Hon har inte mått bra.
Att bli gammal är inget för fjollor, som Bette Davis sa.
Sant, men...
Det kan uppfattas som stötande att hon säger fjolla...
-Jo, självklart. -...som nåt nedsättande.
Det var en annan tid.
Jag antar att det är nyfikenhet.
Jake är verkligen svår att förstå.
Det är kanske som ett fönster till hans bakgrund.
Barnet är far
-till mannen och det. -Så du gillar Wordsworth?
-Wordsworth? -William Wordsworth, poeten?
Jag känner inte till honom.
Varför frågar du?
Jag tänker bara på honom av nån anledning.
Det poppade bara upp.
Hans dikt Ode. Vinkar om odödlighet ur hågkomster från den tidiga barndomen.
Jesus, är det titeln?
-Det låter som en hel dikt. -Tja...
-Jag funderar på... -Wordsworths ord gör dig ordlös.
Avfyrad.
Vill du höra hur den börjar?
-Det är bara... -Metaforer är inte min grej.
Den talar till mig.
Förresten, Wordsworth skrev flera dikter till en kvinna som hette Lucy.
Som jag!
En vacker, idealiserad kvinna som dör ung.
Jösses.
Likheten sträcker sig bara till ditt namn.
Och att du är idealisk, så klart.
Det är väldigt rart.
Det är bara...
Vem är det?
En vän. Jag ska inte svara.
-För min del gör det inget. -Ingen fara.
Jag har inget emot det.
Konstigt. Såg du gungan vi passerade?
-Vilken? -Det var konstigt.
Det var en vacker ny gunga framför ett övergivet hus.
-Jag missade det. -Va?
Jag såg inte.
Varför står den där? Ingen har bott i det huset på flera år.
Nån ska flytta in, och...
...de ställde dit gungan i förväg? Det är det enda jag kan komma på.
-Jag... -Det är ett osannolikt händelseförlopp.
Du vet, för att ha nåt
som underhåller barnen medan föräldrarna gör huset i ordning.
Märkligt.
De säger att det kanske ska komma
-mycket snö. -Jaså?
De förutspår det.
Borde vi kanske vända tillbaka?
Jag har lite... eller rätt mycket jobb att göra i morgon.
-Jag måste hem i kväll... -Vi klarar oss nog.
Jag har snökedjor i bakluckan.
-Vad jobbar du på? -Jag måste lämna in en uppsats på onsdag.
Vilken?
Mottaglighet för rabiesinfektion
i sensoriska dorsalrotsgangliers nervceller.
Trigeminalganglierna också, va?
Ja, precis.
En poäng till mig.
Intresserad av och kunnig om min flickväns arbete.
En poäng till Jake.
Hur går det med uppsatsen?
Det går inget vidare.
Jag måste verkligen tillbaka i kväll och ta itu med det.
Jag kör hem dig! Kedjor.
Kedjor.
Ja, jag tycker om Jake.
Han är utbildad.
Våra ämnesområden skiljer sig åt men han är nyfiken och hänger med.
Det är bra. Det är på plus-sidan.
Och han är söt med sitt fumliga sätt.
Vi är intressanta tillsammans.
Folk tittar på oss när vi är ihop.
Vilka är de? Ingen tittar när jag är ensam.
Inte på Jake heller. Jake säger att han känner det.
Han känner sig osynlig.
Vill du lyssna på nåt?
Ursäkta, va?
Jag frågade om du vill lyssna på musik?
Ja. Visst.
När man är så här långt ute är mottagningen rätt dålig.
Det är en konstig låt.
Att...
-Här, mitt i ödemarken. -Den är från Oklahoma!
Musikalen.
Jag visste inte att du gillar musikaler.
Jag gör inte det.
Jag känner bara till några stycken.
Oklahoma, Phantom, Carousel, South Pacific,
Guys and Dolls, Flower Drum Song, Wicked,
Hur man lyckas i affärer utan att egentligen anstränga sig, Music Man,
Pyjamasleken, Cabaret,
Lejonkungen, Grease, Kungen och jag, Sound of Music,
Pal Joey, Charleys tant, New York dansar,
My Fair Lady.
Men jag känner till Oklahoma bäst.
De sätter upp den med jämna mellanrum, av uppenbara skäl.
Vem sätter upp den?
Ibland ser jag barn
som var med i äldre produktioner.
I mataffären. De jobbar i butiker i stan.
Äldre nu.
Tjejen verkar ha en sund attityd.
Kul för henne.
Hon protesterar för mycket.
Vi har alla gjort det.
Vadå?
Protesterat över hur okej allt är.
Därför gillar jag bilresor.
Det är bra att påminna sig själv om
att världen är större än insidan av sitt eget huvud.
Förstår du?
-Perspektiv. -Perspektiv.
Det är vackert här ute.
På ett dystert och förkrossat vis.
När gjorde jag en bilresa sist?
Jag borde minnas, men det gör jag inte.
Inget kommer till sinnes.
Det är konstigt. Så många saker är suddiga på sistone.
Gillar du den här typen av landskap?
Ja, det är vackert.
Melankoliskt.
Jag tycker om det.
Det är din inre poet.
Ja. Jag antar det.
Kanske. Jag vet inte.
Jobbar du på nåt?
Jag är precis klar med nåt.
Ja. Jag vet inte.
Får jag höra?
Du får läsa.
Jag gillar att höra det i din röst. Du är så bra på att recitera.
Inte riktigt, men tack.
Det passar det poetiska landskapet.
Jag vet inte, Jake. Jag känner inte för att framföra...
Kom igen. Det får tiden att gå.
Jag vill inte tråka ut dig.
Den heter "Bonedog".
"Det är hemskt att komma hem...
...oavsett om hundarna slickar en i ansiktet...
...oavsett om man har en fru
eller en fruformad ensamhet som väntar på en.
Det är hemskt ensamt att komma hem...
...så man tänker på det förtryckande barometriska trycket
där man nyss kom ifrån med glädje,
för allt är värre när man är hemma.
Man tänker på insekterna som klamrar sig fast på grässtjälkarna...
...många timmar på vägen, vägassistans och glass
och vissa molns märkliga form
och tystnad med längtan för att man inte ville åka tillbaka.
Att komma hem är...
...förfärligt.
Tystnaden hemma
och molnen bidrar endast till den allmänna olustkänslan.
Moln, som de är, är faktiskt tvivelaktiga.
De är gjorda av ett annat material än de man lämnade bakom sig.
Du är av ett helt annat molnigt virke,
återvänd, återstående,
illa mött i månskenet,
olycklig över att vara tillbaka, slak på fel ställen.
Smutsiga kläder, slitna trasor.
Du återvänder hem,
från månen, främmande.
Jordens gravitationskraft,
en fördubblad ansträngning,
lossar dina skosnören
och dina axlar,
vilket får pannans oroliga fåra att bli allt djupare.
Du återvänder hem fördjupad,
en uttorkad brunn som är bunden till morgondagen
med en bräcklig tråd av...
...hur som helst.
Du suckar inför anstormningen av identiska dagar.
Det kan man lika väl göra.
Nåväl.
Du är tillbaka.
Solen stiger och sjunker som en trött hora.
Vädret är lika orörligt som en bruten lem medan man bara blir äldre.
Inget förändras förutom tidvattnet av salt som strömmar i kroppen.
Synen försämras,
ens väder bär man med sig;
den stora, blå valen; ett skelettliknande mörker.
Du återvänder...
...med röntgensyn.
Dina ögon har blivit en hunger.
Du återvänder hem med din mutation
till ett hus av ben.
Allt du ser nu,
allt...
...ben."
Wow.
"Wow" är ett utrop för alla ändamål.
Jag insåg just det.
Det kan betyda...
Det kan betyda att du älskade det
eller att ord inte ens kan beskriva hur dåligt det var.
Jag älskar det.
Det är fantastiskt.
Det är som...
Känns som att du skrev den om mig.
Det är nog vad man hoppas på när man skriver en dikt.
Vadå?
Universalitet i det specifika, jag vet inte.
Det är som att du skrev den om mig.
Jag funderar på att avsluta det.
Jake är toppen.
Han är rar. Han är känslig.
Han lyssnar på mig och är smart.
Men det finns nåt outsägligt.
Nåt djupt, oerhört, olösbart fel.
-Är du okej? -Ja.
Du verkar vara långt borta.
Jag tänker bara.
På vadå?
Jag vet inte, bara... vaga saker i huvudet.
Vaga saker i huvudet.
Jag tänkte nog på tid.
-Jaså? -Ja.
Vi sitter på ett tåg och det tar oss, dit det tar oss.
Det tar inga omvägar och som Mussolinis tåg
-går det i tid. -Men det är inte sant,
det där om Mussolini och tåg.
Förbättringarna i järnvägsnätet föregick honom.
Han tog bara äran för det,
och de gick ändå inte alltid i tid.
Jag menade egentligen inte
-Mussolinis tåg... -Och man kan alltid hoppa av
-ett tåg. -På film.
I verkligheten dör man förmodligen om man hoppar från ett tåg i rörelse.
Det är sant.
Jag kollar nog för mycket på film.
Alla gör det.
En samhällssjukdom.
Proppa min hjärna full av lögner för att fördriva tiden
på ett ögonblick,
och ett blinkande öga i plågsam slow motion.
Det är som rabiesviruset,
som fäster sig vid våra ganglier
och förvandlar oss till sig själv.
Virus är monströsa.
Allt vill leva, Jake.
Virus är bara ett exempel till på allt.
Men...
Till och med dåliga filmidéer vill leva.
De växer i ens hjärna
och ersätter riktiga idéer.
-Det är det som gör dem farliga. -Men visste du...
...att det finns insekter som spränger sig själva?
-Ja. -Inte allt vill leva...
-Det finns vissa myror, vissa bladlöss... -...gynna sin gemenskap.
De är självmordsbombare.
TULSEY TOWNS GLASSERIA
Kom. Följ med mig.
Så allt vill inte leva.
Eller hur?
Sant. De...
De vill att deras samhällen ska leva, vilket är som dem själva.
Vi vet egentligen inte om de vill något alls.
Det är bara så de är programmerade.
Vi är kanske alla programmerade.
Och nu är vi döda.
Ta-da!
Jag är inte redo att gå in.
Jag behöver sträcka på benen.
Lång bilresa.
Är det inte oförskämt?
Hon vet att vi är här. Vi har vinkat till varandra rätt länge.
De vet att jag vill sträcka på benen. Kom. Jag visar dig runt.
Jake, jag vet inte. Det är kallt och börjar bli mörkt.
Kom igen. Jag ger dig en kort rundtur.
Vi kan kanske...
...komma tillbaka till våren och ligga här och kolla upp mot universum.
Fåren.
Vi hälsar.
-Hej, får. -Hej, får.
Det är mörkt och sorgligt här inne.
Och det stinker.
Jag undrar hur det är att vara ett får.
Tillbringa hela sitt liv på det här eländiga, illaluktande stället
och inte göra nåt alls. Äta, skita, sova. Om och om igen.
Där har du dem.
Fåren.
-Vad hände med lammen? -Va?
-Vad... -Jag förstår inte din fråga.
De är redan döda, så vad mer kan hända dem?
-Kommer de begravas? -De bränns nog till våren.
För tillfället är de djupfrysta, så det är ingen fara.
Inget att bekymra sig om.
Kom. Jag ska visa dig fållan där vi höll grisarna.
De var tvungna att avlivas.
-Det är synd. -Trist situation, grisarna.
Livet är ingen dans på rosor på en gård. Du borde veta det.
Vad hände med dem?
Med grisarna?
Glöm det. Du skulle inte gilla det.
Så kan du inte göra. Nu måste du berätta.
-Jaså? -Ja! Herregud.
Okej...
Min pappa hade inte kollat till grisarna på några dagar.
Mina föräldrar var upptagna.
Han kastade bara in maten i fållan.
Men efter ett par dagar
lade han märke till att de låg i det här hörnet hela tiden,
så han gick in för att kolla. De såg inte krya ut.
Han bestämde sig för att flytta på dem. De är tunga.
De är ju grisar.
Han lyckades äntligen flytta på en, och upptäckte...
...att hela undersidan var full av mask.
Båda grisarna blev uppätna levande.
Livet kan vara brutalt på en gård.
Ska vi gå in? Det börjar bli kallt.
Allt måste dö. Det är sanningen.
Man vill gärna tro att det alltid finns hopp.
Att man kan leva ovanför döden.
Det är en för människan unik fantasi att saker kommer bli bättre
som föds ur den unika förståelsen att det inte kommer bli det.
Det går inte att vara helt säker.
Men jag tror att människan är det enda djuret
som vet hur oundviklig hennes död är.
Andra djur lever i nuet.
Människor kan inte det, så de uppfann hopp.
Hallå?
Jag är här. Vi är här.
Hallå?
Det är Jake!
Hallå?
-Vi kommer strax. -Okej.
Vill du ha tofflor?
-Jag... -Golven är kalla.
-Gamla hus. Kan du hålla de här? -Ja.
Ja. Tack.
De kommer vara stora för dig. De är mina gamla, men de är varma.
Voilà.
-Inga till dig? -Nej.
Nej, du borde ha de här. De är dina.
Nej. Vilken slags gentleman hade jag varit då?
Mina tofflor är dina tofflor.
-Är du säker? -Ja.
Sätt dig.
De kommer strax.
-Musik? -Visst.
Sovrummen är där uppe.
Inte så mycket annat.
Min mammas syrum,
sovrum, linneskåp.
Jag kan visa dig efter maten om du vill.
Det är inte tjusigt, som du ser.
Det är fint. Jag gillar det.
-Jaså? -Ja.
Det påminner om huset jag växte upp i.
Jag antar att alla lantgårdar är likadana.
Bara lyckliga familjer.
Jag vet inte om Tolstoy hade rätt om det.
Lycka i en familj är lika nyanserad som olycka.
Jag tror att han menade äktenskap...
Nu kommer de!
Jag tänder en brasa under tiden.
Dina föräldrar visste väl att vi skulle komma?
De bjöd väl in oss...
En inbjudan låter lite formellt för min familj,
men ja, vi kommunicerade.
Okej. Bra.
Brasan känns bra.
Mysig.
-Vad finns där inne? -Källaren.
Jaha.
Vi håller den stängd, för gamla hus brukar vara dragiga.
Okej.
Hur som helst. Källaren är inte klar.
Ett hål i marken, i stort sett.
Ett hål i marken?
Vattenvärmare, tvättmaskin och torktumlare. Såna saker.
Den används inte till nåt annat.
Det är slöseri med utrymme.
Jag hatar källaren, om du... verkligen vill veta.
Du hyser starka känslor om den.
När man är liten...
...är källare läskiga.
Jag växte upp i lägenhet så det fanns ingen,
men när man kollar på de där skräckfilmerna förstår man.
Titta inte nere i källaren.
Precis.
Han gömmer sig där.
-Vem? -Va?
Vad är det för rivmärken på dörren?
Hund. Från hunden, mestadels.
Jag älskar hundar.
Visste inte att dina föräldrar har hund!
Jag brukar kunna se när det finns en hund.
-Leksaker som ligger framme... -Mina föräldrar är prydliga.
Var är den? Vilken ras? Vad heter den?
Så många frågor. Jimmy.
Han är en border collie.
Han är nog ute, eller...
Hej, Jimmy!
Hej!
Han är blöt.
-Det... -Nu kommer de!
Gick det bra att köra?
Ja.
Trevligt att träffas, Louisa.
Jake har berättat så mycket om dig.
Han har berättat mycket om er också.
Och du kom ändå?
Hej.
Nu äter vi.
Annars blir maten lika kall som ett naket bröst i en snöstorm.
-Det doftar ljuvligt. -Hoppas att du är hungrig.
Allt du ser på bordet kommer från gården.
Jättefint.
Jake säger att du är konstnär.
Ja. Det Jake säger är korrekt.
Jag kan inte mycket om konst,
men jag gillar när man förstår vad man tittar på.
Vad heter det? Abstrakt. Jag förstår inte det.
Jag kan göra abstrakt. Kleta lite färg på en, vad heter det?
Målarduk. Jag tycker att det är lurendrejeri.
Jag gillar tavlor som ser ut som fotografier.
Det hade jag aldrig kunnat göra. Det är talang.
Du kan fotografera, pappa, om du gillar fotografier.
Det går mycket fortare och fotografier ser ut som fotografier.
Jag gillar fotografier, framför allt sportfotografier.
Vad gör du för målningar, Lucy?
Jag är ingen abstrakt konstnär, så det är till min fördel.
Bra! Det är precis min poäng. Ser du? Bra!
Jag gör mest landskap.
Som utomhusmålningar?
Ja! Friluftsmåleri.
Vilket är utomhusmåleri.
Jag försöker fånga känslan i ljuset och atmosfären.
Det låter underbart. Jake brukade också måla.
-Mamma! -Han ansträngde sig verkligen.
Det visste jag inte.
-Han var jätteduktig. -Mamma.
Jag vill att mina verk ska präglas av...
-...något inre. -Så du målar inomhus?
Inuti mitt huvud. Så ett landskap ämnar att uttrycka
hur jag känner mig. Ensam, glad, orolig, ledsen.
Det låter väldigt intressant.
Som den där tavlan på flickan som sitter i ett fält och tittar på ett hus.
Christinas värld. Wyeth.
-Ja. -Precis.
Men utan människor.
Hur kan en bild av ett fält vara sorglig
utan en sorgsen person som ser sorgsen ut i fältet?
Det är ett intressant problem.
Jag...
Jag brottas med det.
Jag har några foton på mina verk, om ni vill se dem.
Ja!
-Jaså? -Ja?
-Ja! -Ja?
LUCY - MISSAT SAMTAL LOUISA - MISSAT SAMTAL
De här.
De är vackra, men jag förstår inte
hur de ska få mig att känna nåt
när det inte finns en person i dem som känner nåt.
Om det inte finns en person som känner sig ledsen eller glad
eller vad du nu sa för känsla.
Föreställ dig att du är den som blickar ut över landskapet.
Jag måste se mig själv i dem.
Men om du var där hade du inte sett dig själv.
Jo, om jag tittade ner. Jag är inget spöke.
Det kan jag intyga.
Särskilt i sovrummet.
Men om du var där
och tittade utan att titta ner, hade du sett landskapet och känt nåt.
Allt som en miljö får dig att känna handlar om dig,
inte om miljön.
Inga...
Inga känslor är inneboende i platsen.
Det går över mitt förstånd.
De är vackra. Du är begåvad.
-Tack. -Jag gillar färgerna.
Tack.
Jake, du sa inte att din flickvän var så begåvad.
Det gjorde jag faktiskt.
Hur som helst...
Jag menar, ibland...
Jag hade trott...
Eftersom...
Så... Jake..
...säger att du studerar kvantfisyk på universitetet.
-Ja. -Fysik.
-Jaså? -Ja.
Det är ovanligt för en flicka, visst?
Ja, faktiskt.
Jag undrar bara.
Lite mindre så nuförtiden, vilket jag tycker är bra.
Efter sjunde klass kunde jag inte förstå vad Jake sa,
så det är underbart att han har nån han kan dela sina idéer med.
Jake säger att det finns många berömda fysiker som var äkta makar.
Pappa!
Ja, jag antar att det har funnits några.
Pierre och Marie Curie delade ett Nobelpris i fysik.
Till och med jag har hört talas om dem. Eller om henne. Strålning.
-Radioaktivitet. -Radium.
-Ja. -Jag är så glad att Jake har hittat nån.
Kan du inte berätta hur ni träffades?
Jake vägrar.
Jag älskar romantiska möten.
Som i Glöm Paris.
-Billy Crystal? -Jag gillade inte den filmen.
Billy Crystal är en fikus.
Så...
Jag och en vän besökte en bar nära campus
och det visade sig vara frågesportskväll.
Jag älskar det här! Jake är galen i frågespel!
Vi brukade spela Geni-upplagan av...
-Vi brukade spela Geni... -Genus.
-Vi brukade spela Geni-upplagan... -Genus!
…av Trivial Pursuit. Vad?
Genus-upplagan.
Jag trodde alltid att ordet var geni. Jag har sagt fel alla dessa år.
Det visar att jag inte är nåt genus!
Den var bra.
Nej.
Genus är inte...
...samma sak som geni. Genus betyder kategori.
Jag trodde att det hette Geni-upplagan.
Jag sa till alla att han kunde varenda svar i Geni-upplagan.
Jag var väldigt stolt.
-Varför köpte vi inte Geni... -Det finns ingen...
-...Geni-upplaga. -Okej.
Så Jake var med sitt lag.
Min vän och jag hittade ett tomt bord nära honom, och jag tittade på honom.
-Du tyckte att han var söt! -Ja, det gjorde jag.
Han tog spelet på väldigt stort allvar, vilket jag tyckte var charmerande.
Vad hette hans lag?
-Brezjnevs Ögonbryn. -Brezjnevs Ögonbryn, just det.
Jag frågade vem Brezjnev var, för att ha nåt att säga till honom.
Och han sa att Brezjnev var en sovjetisk ingenjör.
Och en general...
-Sekreterare... -Kommunistpartiets generalsekreterare.
Under svältens tidevarv.
-Stagnation. -Stagnation.
Jag brukar reta mig på lagnamnen. Lagen ska alltid briljera.
Men det störde mig inte så mycket med Jake.
Förmodligen för att jag tyckte att han var söt.
Visst är han söt?
Så jag försökte samla mod för att prata med honom...
...trots att han hade tittat på mig mer än en gång
var det tydligt att han inte tänkte säga nåt.
Tyckte du sa att ni pratade om Brezjnev?
Ja, det stämmer.
Men vi pratade inte mer efter det.
Det var så jag menade.
Så jag sa något dumt, typ: "Det verkar gå bra för er."
Jag var tvungen att skrika, för det var sånt oväsen.
Jake höjde sitt glas och sa: "Jovars.
Vi är behjälpligt berusade."
Jag skrattade vilket bröt isen,
och jag tror att han blev uppmuntrad av mitt skratt, för han berättade
att han var en...
-Verbalist. -Verbalist.
Jag visste inte vad det betydde med det ville jag inte medge, så jag sa:
-"Tufft." -Tufft.
Han briljerade igen
och jag tänkte: "Killen är tafatt. Han vet inte hur man raggar."
Och det var nåt tilltalande med det.
Men sen fortsatte han.
Han sa att han ville att hans lag skulle heta Ipse,
och jag bara: "Blä."
Gillade du honom inte längre?
Nej då.
Jag gjorde det.
Jag ville bara att det där skulle upphöra. Så jag sa:
"Du vet att jag inte vet vad det betyder. Skippa skitsnacket."
Han sa: "Jag är en skitstövel.
Jag är inte så bra på att prata med folk och ipse är latin för jaget."
Efter det pratade han som en normal person, och han var rolig.
Jag såg att han ville fråga om mitt nummer
men var för blyg.
Jag reste mig för att gå.
Min kompis ville att vi skulle gå. Och Jake..
...frågade om han fick mitt nummer.
Så där ja... Jake.
Det var på tiden.
Och resten är historia.
Det var...
...för sex veckor sen?
Det känns längre.
Det känns som en evighet.
Jag kan inte...
...ens minnas hur länge sen det är.
Jag kommer strax.
Hej, välkommen till Red Line.
-Jag heter Yvonne och är er servitris. -Det står en kille bakom dig.
Allvarligt?
Det är Pucko.
Han är idiotservitören som jag ska lära upp.
-Hej. Jag heter Pucko. -Hej.
Är ni redo att beställa, eller kan jag svara på frågor om menyn?
-Hur är Santa Fe-burgaren? -Väldigt populär.
Vilken föredrar du? Santa Fe-burgaren
eller Natchez-burgaren?
Ett svårt val. Båda är väldigt goda.
Har du ingen favorit?
-Jag skulle nog säga... -Hon är vegan.
-Vad fan gör du? -Det ni inte vet
om denna fantastiska kvinna är att hon inte är servitris.
-Var snäll och gå. -Men hon är servitris.
Bara för att betala för sina studier så hon kan bli djurrättsadvokat.
Varken kött eller mejeriprodukter har korsat hennes läppar
sen hon var fem år gammal.
Hon insåg att en hamburgare är en nermald ko.
Hon tillbringade resten av sitt liv med att försöka göra världen
till en bättre plats för djur och jag älskar henne!
Jag älskar henne för att hon är den vackraste...
Det var vackert, Yvonne. Du är avskedad.
Jag behövde det jobbet, idiot.
Jag vet.
Sa du att du älskar mig?
Ja.
Idiot.
Det var underbart.
-Vi måste ge oss i väg. -Jake var en bra pojke.
Skolan gav honom en medalj för hans arbetsamhet.
-Äter du fortfarande? -Nej.
Arbetsam. Vid åtta års ålder.
Det var en stor sak. Hans far och jag fick aldrig ett sån medalj.
-I nån ålder. -Det stämmer. Inte i nån ålder.
Jag vann en massa sportpokaler, men aldrig nån medalj för arbetsamhet.
Jag kunde inte ens ordet när jag var åtta!
Men Jake kunde det. Du kunde.
Jake kunde.
Minns du hur glad du blev
-för medaljen? -Nej.
-Han hade på sig den i skolan. -Nej.
Jo, varje dag! Du hade det!
Jag var besviken. Jag ville ha medaljen för skarpsinne.
Arbetsamhet... är en: "Du försökte i alla fall.
Du jobbade hårt, du är inte så smart,
men det är imponerande att du försökte."
Var inte så vresig. Det var en underbar medalj, raring.
Jakey.
Efterrätt?
Jag har gjort Jakes favoritchokladkaka.
Underbart.
Jag tackar aldrig nej till choklad.
Underbart.
Det vore välan fr'underbart?
Hjälp mig.
Vi kan äta efterrätt i vardagsrummet.
Från My Fair Lady.
Det var du! Ja!
Hon sa att han var en fikus.
Du har sagt det i åratal!
Du kan inte fortsätta med det här!
Du är så tyst.
Är du okej?
Gillar du dem?
De är väldigt trevliga.
Väldigt trevliga föräldrar. Du gjorde ett bra val, min vän.
-Ja. -Ja!
-Ja. -Ja.
Självklart.
De älskar dig mycket.
-Ja. -En viktig egenskap hos föräldrar.
Jag antar det.
Vi har haft våra problem.
Alla har haft problem med sina föräldrar.
Vad hände med Jimmy?
Här är han!
-Du är ett stinkande blött monster, va? -Förlåt!
-Förlåt. -Va?
Hans lukt.
Han är en hund.
Ingen fara. Jimmy...
Vem är det här?
Ser du inte det?
Nej.
Det är jag.
Nej, det var jag. Var inte det jag?
-Hur... -Ursäkta dröjsmålet.
-Herregud. -Vi hade ett missöde i köket.
Här är Jakes favorit. Ta-da!
Chokladjulstubbe.
Trots att julen är förbi.
Det påminner mig om när Jake brukade suga på tummen.
Långt efter den åldern då han borde ha slutat.
Han sa: "Jul, jul, jul" medan han sög på den.
Julstubbe! Den ser ut som en tumme!
Jättefin.
Varsågoda!
Tack.
-Det ser fantastiskt ut. -Tack.
Herregud.
Jag har problem med öronen,
ifall nån undrar varför jag
drar i öronen hela kvällen.
Mer än ett problem.
Tinnitus. Det är som det är.
Vad är tinnitus?
Inte särskilt kul.
Inte alls kul.
Men ibland skiter det sig.
Jag hör ett surr i öronen.
Inte direkt ett surr, utan mer ett väsande ljud. Eller snarare...
...viskningar.
Alltid?
Ja!
Som om jag ständigt viskas till.
Universums hemligheter delas kanske med mig.
Men jag hör inte.
Jag får kanske aktietips.
Vi hade varit rika!
Förlåt.
Jag trodde att den var avstängd.
-Har du sett mina glasögon? -Här.
-Det är bara en vän. -Hennes vän ringer mycket.
Du borde svara. Vi tycker inte att det är oförskämt.
Ingen fara. Det är inte viktigt.
Det kanske är det. Det är storm där ute.
-Hon kanske är strandsatt. -Det är okej.
Är det snöstorm ute? Vi vill inte bli strandsatta.
Det är lugnt. Jag har kedjorna.
Jag måste jobba i morgon.
Satte du på kedjorna?
Inte än, men de ligger i bakluckan.
Med kedjorna borde det gå bra.
Va? Ursäkta.
Kedjorna.
Åh, Gud. Viskningarna, som jag kallar dem.
-Nätterna är värst. -Vadå?
-Nätter! -Nätter är värst.
Jag sover inte mycket.
Det låter jobbigt. Jag beklagar.
-Ursäkta? -Jag sa att jag beklagar!
Vi ber båda om ursäkt!
-Du borde svara. -Det kan vara en nödsituation.
Ingen fara.
Jag...
-Jag vet varför hon ringer. -Du borde lyssna på meddelandet.
Okej!
Visst.
Det finns bara en fråga att besvara. Jag är rädd.
Jag känner mig lite galen. Hur... Antagandena stämmer.
Jag känner hur rädslan växer. Det är tid för svaret. Bara en fråga.
En fråga att besvara.
Hon mår bra.
-Vad ville hon? -Hon ringde bara för att säga hej.
Vad snällt.
Det är viktigt med vänner.
Jake hade inte många när han växte upp. Eller till och med efter.
Minns du när du fyllde 50?
-Tjugo. -Vad sa jag?
Femtio.
Jösses, var är min hjärna?
Hur som helst.
Vänner kan vara till hjälp.
Det har jag alltid tyckt.
För livet kan vara svårt.
På en gård.
Det blir inte lättare när det traskar på, det ska jag säga.
-Va? -Det blir inte lättare.
-Vad? -Livet!
Nej, det blir det inte. Det är ett snabbtåg till helvetet.
För Guds skull, mamma!
Okej, ja. Jag överdriver. Jag håller med.
Ett snabbtåg till helsike!
Din mor var alltid så rolig.
Det var det jag älskade med henne.
Det var det första jag förälskade mig i.
Det...
...bleknade när hon åldrades.
Det tar på krafterna.
Det är inte så roligt längre.
Jag saknar henne nåt oerhört.
Så Lucia studerar gerontologi.
Jaså?
Så fascinerande.
Fascinerande.
Ja.
Jag har alltid varit intresserad av problemen som åldrandet medför.
Vårt samhälle har en nästan äcklad relation till de äldre.
Det är dåraktigt, eftersom det är en oundviklig och naturlig del
i livscykeln för alla levande varelser.
För att inte tala om hur elakt det är.
Vad intressant. Och medkännande.
Vi måste behålla henne, Jake.
Vad snäll hon är.
Jösses...
Det ser rätt illa ut.
Jag vet inte, Jake. Vi borde nog...
Jake?
-Jake? -Vad är det?
Vi borde åka.
Det ser rätt illa ut.
Jag har kedjor!
Var är du?
-På övervåningen. -Jag kommer upp.
Bara så du vet.
Jake?
Var är du?
JAKES BARNDOMSRUM
Jake?
BONEDOG
"Det är hemskt att komma hem.
Oavsett om hundarna slickar en i ansiktet.
Oavsett om man har en fru eller en fruformad ensamhet
som väntar på en.
Det är hemskt ensamt att komma hem."
Förlåt. Du skrämde mig.
Förlåt.
Det här är Jakes barndomsrum.
Ja, jag såg skylten på dörren.
Jaså, den.
Hur kan jag förklara den?
Mitt minne sviktar.
Tidigt tecken på...
Alzheimers?
Demens?
-Lewykroppar... -Ja, så är det nog.
Vi har börjat sätta etiketter på saker.
Hela huset är fullt av etiketter.
Jag har inte lagt märke till det.
Det kommer du att göra.
Tråkigt att höra att du är...
Ingen fara.
Sanningen är…
Jag ser fram emot att det ska bli riktigt illa
så att jag inte behöver minnas att jag inte minns!
Det blir nog ett...
...bättre sätt att...
Kom igen...
-Ja. -De säger att varje moln har en...
-Silver... -Silver! Ja, exakt. Silver.
De säger att varje moln har en…
Jag tror att det är sant.
Det här är Jakes gamla rum.
Ni två kan sova här i natt om ni vill.
Hans mor och jag är inte gammaldags när det gäller såna saker.
Knulla och sånt.
Jag måste åka hem i kväll.
Jag har jobb på morgonen.
Jag vet att sängen...
...ser liten ut för två...
Kom igen.
Vuxna.
Det är trots allt en barnsäng. Inte ens för tvillingar.
Bara för ett barn.
Det är väldigt generöst av dig, men jag måste...
Ni kommer nog inte att knulla i den här sängen.
Den är inte gjord för att knulla. Det är en barnsäng.
Bara för ett barn, inte två.
Just det.
Jag kan säkert hitta en av min frus gamla...
Nåt du kan sova i.
Måste kanske leta i några gamla koffertar.
Visst kan jag hitta en av min frus gamla saker som du kan ha på dig.
I natt. Titta, där är...
...Jakes gamla rum.
Jake.
Titta. Det är flickvännen.
Gapa stort.
Jake, snön. Jag behöver åka.
Jag har sagt till honom om och om igen att det är dags att han åker!
Mamma, du måste äta!
Jag kommer strax.
Mamma!
Jake har alltid varit en bra pojke.
Mamma.
Arbetsam.
Han vann en medalj.
Kanske inte lika naturligt begåvad som de andra andra eleverna,
men han jobbade så hårt.
Och det är ännu mer imponerande.
Att vara ett genus...
Geni, mamma.
Olika falla ödets lotter.
Det genetiska lotteriet, som de säger.
Men att klara sig så bra som Jake gjorde
utan några speciella talanger eller förmågor…
Det är mycket mer imponerande.
Ja.
-Du borde kanske... -Snart!
Okej.
Vi åker snart.
Jag ska bara göra klart här.
Mamma?
Din omsorg över din mamma är imponerande.
Det är sällsynt.
De brukar överges på något äldreboende.
Det är verkligen speciellt hur hängiven du är.
Jag är glad att du säger det. Det får mig att må bättre.
Ibland...
...känns det som att ingen ser det goda man gör.
Man är ensam.
Jag ser det.
Jag väntar där nere.
Så ni får vara ostörda.
Jag vill inte bo på äldreboende.
Jag borde göra slut på det. Stoppa det. Bryta fullständigt.
Inget kvardröjande. Ingen väntan på att det ska bli bättre.
Man kan inte vänta hur länge som helst.
Jag vet inte ens vem jag är i det här längre,
var jag slutar och Jake börjar.
Jag är en flipperkula.
Mitt känslomässiga tillstånd studsar åt alla håll.
Jake måste se mig som nån som ser honom.
Han behöver bli sedd, och han behöver bli sedd med godkännande.
Som om det är mitt syfte i livet.
Att godkänna Jake. Hålla igång honom.
Han måste se mig som nån vars godkännande är giltigt
eftersom jag är godkänd av andra.
"Titta på min tjej. Se vad jag vann. Hon är smart.
Hon är begåvad. Hon är känslig.
Hon kan det här, vet det där. Hon gjorde det här, bryr sig om det där."
Jag ska bara ta honom till toaletten, sen kan vi åka.
Jag måste avsluta det.
Är det hon?
Ja, pappa. Louisa.
Bra. Jag hämtade din mors...
NATTLINNE
...nattlinne.
Till henne.
Det är väldigt snällt. Jag...
Jag måste åka hem i kväll.
Snart.
Jag förstår inte. Vad menar hon?
Jag vet inte, pappa.
-Jag vet inte. -Jag har mitt skift i morgon.
Hon är servitris.
Vi träffades när hon serverade mig.
Det är en rar historia.
Jag frågade henne om...
...Santa Fe-burgaren.
Jag är förvirrad.
Vi tar dig till badrummet.
Vi vill inte ha en olycka till. Minns du vad som hände i natt?
Vad gör den här gamla saken här?
Jag vet inte.
Kära nån, den är smutsig. Den har Jakes barnmat på sig.
Vad gör den här?
Jag skulle tappa bort mitt eget huvud om det inte var fastskruvat på huvudet.
Kan du vara en raring och lägga den i tvättmaskinen?
Jag har händerna fulla med alla leksaker.
Jake hade lämnat sitt huvud på golvet om det inte var fastskruvat.
Visst.
-Var är den? -I källaren.
Jake vill inte att jag går ner där.
Jake kan vara kontrollerande. Du kan inte låta honom kontrollera dig.
Det är den andra sidan av hans personlighet. Den här arbetsamheten.
Han måste kontrollera allt. Det finns så många,
många saker som gör honom nervös.
Han stänger ute allt mer av världen. Det är ett problem.
De få människorna som han har kvar i sitt liv
måste följa alla möjliga regler. Det är ett bekymmer.
Det är förmodligen mitt fel.
Skulden gör att jag känner mig förpliktad
att slå knut på mig själv för att tillgodose hans önskningar.
Det är en ond cirkel.
Vad menar du?
Jag menar:
Ta det förbaskade nattlinnet till källaren.
Lev lite farligt.
Skickade du ner henne?
Till tvättmaskinen.
Mamma! Allvarligt?
Du behöver inte hjälpa min mamma med tvätten.
Du är gäst. Vi ska ge dig ett rent nattlinne.
-Det gör inget. -Vi måste...
Vi måste verkligen åka.
-Jag behöver hjälp med kedjorna. -Jag kommer strax.
Det är tragiskt hur få människor besitter sina själar innan de dör.
"Inget är mer sällsynt hos en man",
säger Emerson,
"än en egen handling."
Och det är sant.
De flesta människor är andra människor.
Deras tankar är nån annans åsikter.
Deras liv är en efterapning, deras passioner ett citat.
INGA BILDER ELLER VIDEOR
Det är ett Oscar Wilde-citat.
Det finns bara en fråga att besvara. Jag är rädd. Jag känner mig lite galen.
Antagandena stämmer. Jag känner hur rädslan växer.
Det är tid för svaret. Bara en fråga.
En fråga att besvara.
Herregud.
Jake, är din mamma...?
Hon...
Hon sover.
Hon...
Vi borde åka.
Det börjar bli förrädiskt.
Säkert att hon mår bra?
Hon slocknade som ett ljus.
Det är dags att åka.
Din pappa, då?
Han...
Han pular nånstans.
Avfallskvarnen är sönder igen.
Trevligt att träffas.
Trevligt att träffa dig också.
Tack så mycket för er gästfrihet.
Du är välkommen hit när du vill. Ja.
Jake är en bra pojke, eller hur?
-Ja. -Ja?
En bra man, borde jag säga.
Håller du med?
Ja.
Okej. Då så.
Så?
Gillade du dem?
Ja. De är jättetrevliga.
-Verkligen? -Ja.
De kan vara lite påträngande, men de är anständiga människor.
Det var uppenbart.
Båda två älskade dig.
Bra. Det gläder mig.
Så smart, sa mamma.
Gjorde hon?
Inte till dig. Det hade gjort dig obekväm.
När jag hjälpte henne med disken.
Jag minns inte att Jake hjälpte sin mamma med disken.
Jag känner mig osäker på vad som hände i kväll. Det kändes...
När du och pappa diskuterade...
Vad?
När du och pappa diskuterade...
Det verkade som om allt var lite...
-Tariffer. -Just det. Tariffer.
Nu minns jag. Jag känner mig lite snurrig.
Du drack rätt mycket vin.
Det gladde honom att nån vet skillnaden.
Gjorde jag?
Det gjorde du.
Jag tror inte att du märkte det för han fyllde på hela tiden.
-Gjorde han? -Ja.
Jaha.
Jag märkte inte det.
-Ja. -Lurigt.
Det gör det svårt att hålla räkningen.
-Det gör det. -Som jag sa…
På det stora hela tycker jag att allt gick bra.
Det var ett framgångsrikt besök.
Ja.
Ni fick lära känna varandra.
Det är sant. De är väldigt trevliga.
-Tyckte du om dem? -Ja.
De tyckte om dig också.
Jag tror... att det är ett bra tecken.
Tecken?
Tecken.
Tecken är kanske inte rätt ord.
Saken. Den bra saken.
Bra sak.
Det är bra när människor man gillar gillar varandra.
Folk vill se sig själva som punkter som rör sig genom tiden.
Men jag tror att det är det motsatta.
Vi är stillastående
och tiden passerar genom oss.
Den blåser som en kall vind,
stjäl vår värme,
-lämnar oss nariga och frusna. -Vad tänker du på?
Jag vet inte, död.
Det känns som om jag var vinden i kväll.
Blåser genom Jakes föräldrar.
Såg dem som de var. Såg dem som de kommer bli.
Såg dem efter de är borta.
-Vad... -Då är bara jag kvar.
Vad tänker du på?
Bara vinden.
Inget särskilt.
Verkligen?
Jag är trött, Jake. Vinet, antar jag.
Du drack en hel del.
Ja.
Det har en lugnande effekt.
Jag vet.
Det är viktigt att folk har det i åtanke
innan de fattar beslut när de är påverkade.
-En kvinna under påverkan. -Fantastisk film.
Jag håller inte med.
Jag har sett filmen om och om igen för min uppsats på onsdag.
Jag kände en samhörighet
med Mabel.
Hon är en så mäktig, hemskt förorättad person.
Är hon?
Jag tror...
Mabel Longhetti är utbränd för hon ska alltid göra alla till lags,
så att hon ses som både offer och hjältinna
i kampen för kvinnlig frigörelse.
Men bara av feminister som är villiga att acceptera
en typisk spinoff som konst. Den jujoniska Gena Rowlands,
mrs Cassavetes, är en briljant skådis och hon släpper aldrig sin karaktär.
Jag håller med. Hon var fantastisk i den rollen.
Hon omfattade...
Nu i en obestämbar ålder när hennes skönhet har fördjupats
kan Rowlands se gammal och ung ut.
Skiftande uttryck förvandlar Mabel Longhetti från
en strålande flirtig skönhet till kvarterets sorgliga fyllo.
Rowlands förkroppsligar schizofren upplösning.
Mabel går i spillror.
Hennes ansikte utstrålar kaos.
Rowlands prestation är ett konstycke gånger tolv,
värdig en hel rad Oscars. Det är utmattande.
Hon är en bra skådespelerska, men...
Ingenting hon gör är minnesvärt, för hon gör så mycket.
Det är det mest förgängliga framförandet jag nånsin sett.
Jag förstår nog inte vad du menar med förgängligt?
Mabel försöker skära sig i handleden och Nick sätter ett plåster på såret.
Den idiotiska symboliken får en att vilja skrika.
Men efter filmens 2 timmar och 35 minuter kan man inte göra mer än stöna.
Detaljer som är avsedda att fastställa karaktärernas patalogiska natur
och på så vis visa hennes isolering blir istället haltande, oäkta ögonblick.
Det är oklart om karaktärerna är medvetslösa
eller om det är Cassavetes som är omedveten om vad han gör.
Barnen mumlar att de älskar henne.
Det är obegripligt hur det ska tolkas.
Pjoskar de med henne?
Byter roller och behandlar henne som ett barn som behöver tröst?
Eller är de lika skamlöst kärleksfulla som hon är?
Och hur ska vi tolka Nicks konstanta kärleksbedyran?
Är bedyran ens ett ord?
-Trodde det var bedyrande. -Båda är ord. Slå upp det.
Hur ska vi tolka Nicks konstanta kärleksbedyrande?
Filmen är fullständigt tendentiös.
Allt är planerat men inte genomtänkt.
Jag förstår vad du menar.
Du är experten på cinematiska saker.
Ja.
Det är jag.
Jag antar att jag blev rörd...
...av sympatin som Cassavetes visade för henne.
Det känns som om vårt samhälle saknar en viss godhet,
en viss vilja att förstå andra människors kamp,
deras kamp med problem orsakade av...
Ett avståndstagande samhälle?
Jag vet inte. Jag antar det.
Ja. Det verkar hopplöst.
Vadå?
Alltihop. Allt.
Känna sig gammal,
kroppen försämras, hörseln, synen.
Man kan inte se, och man är osynlig.
Man har valt fel väg så många gånger.
Den stora lögnen.
-Vad är den stora lögnen? -Jag vet inte!
Att det kommer bli bättre. Att det aldrig är för sent.
Att Gud har en plan.
-Att åldern bara är en siffra. -Håll tyst.
Att...
...det är mörkast före gryningen. Att...
...varje moln har en jävla silverkant.
Att det...
Att det finns någon för alla.
Rena floskler.
Håll käften, Mabel! Sätt dig, Mabel!
Gud ger oss aldrig mer än vi klarar av.
Gud är bra på det viset.
Vill du ha nåt sött?
Vad menar du?
-Efterätt? -Åt vi inte efterrätt hos din mamma?
Det känns som om det fanns en stor tårtgrej, eller...
Sant.
Jag är väl en sockermissbrukare!
Jag vet inte.
Det hjälper mig att hålla mig vaken.
Absolut!
Jake behöver vara vaken. Det här är så förrädiskt.
Det finns en Tulsey Town precis vid avfarten.
Tulsey Town?
Öppen nu? I det här? Det är iskallt.
Det är perfekt väder för en Brr.
Eller hur?
Jag antar det.
Tulsey Town
Vi är er ödmjuka tjänare!
Tulsey Town.
Jösses. Det har jag aldrig tänkt på.
Vad är Tulsey Town?
Baserat på clownen.
Det är en cirkusstad.
Kanske som det där stället...
...dit cirkusfolket åker när det är lågsäsong.
Härskar clowndamen över dem?
Ja, hon har en krona.
Har hon en... clownkrona?
En godhjärtad och tolerant glassclowndrottning.
Gjord av laktos.
Hon är laktostolerant!
Hon är söt men kall.
Som din mamma.
-Vad menar du? -Inget.
Jag vet inte varför jag sa så.
-Tycker du att min mamma var kall? -Nej.
Hon var underbar.
För jag köper inte det,
att modern är orsaken till alla psykologiska problem.
Det är en misogynistisk klyscha. Freudianskt skitsnack.
Men det är frestande.
Att skylla det på någon.
Skylla vadå?
Allt. Varför man känner på ett visst sätt. Varför man är på ett visst sätt.
Det är en misogynistisk klyscha. Freudianskt skitsnack.
En person, en vuxen, måste förr eller senare
ta ansvar för vem de är.
Inte sant?
Ja. Mödrar är människor med egen smärta.
Egna historier av försummelse och övergrepp.
Vid ett eller annat tillfälle
under 1900-talet beskylldes de för varenda jävla karaktärsdrag:
Schizofreni, autism, narcissism, homosexualitet.
Inte för att homosexualitet är likställt de andra sakerna.
-Uppenbarligen. -Självklart.
Att klandra en mor för hennes barn homosexualitet
antyder att homosexualitet är negativt.
Jag menar bara att när homosexualitet klassificerades som en sjukdom
i DSM före 1973,
så ansågs en daltande mor...
-...vara orsaken. -Just det.
Det är förkastligt hur vi sätter etiketter på folk. Kategoriserar och avfärdar dem.
Jag tittar på barnen jag ser i skolan varje dag.
Jag ser dem som är utstötta.
De är annorlunda. De är avvikande.
Och jag ser hur deras liv kommer bli grund av det.
Ibland ser jag dem flera år senare. I stan, i mataffären.
Jag ser att de fortfarande bär det med sig.
Som en...
...svart aura.
Som en kvarnsten.
Som ett varande sår.
Jake.
-Jag tror... -Framme!
Jösses. Det är brutals.
Ett brutalt ställe, Tulseys Town...
Klimatet förändras här också. Har du läst romanen Ice?
-Jag tror inte det. -Av Anna Kavan?
Jag tror inte det.
1967, det är en sorts fabel som handlar om...
Vi köper glassen och åker. Det är iskallt.
Jag vill bara se vem som jobbar i kväll.
Känner du dem som jobbar här?
Några av dem.
Jag stannar till ibland efter att ha besökt mina föräldrar.
Jag ogillar några tjejer som jobbar här. Jag vill bara vara säker.
-Vad är det med dem? -Jag vet inte.
Folk kan vara kyliga mot mig.
-Jag väntar i bilen. -Nej! Säg hej.
De kommer inte om de vet att det är jag.
-Hallå! Är det nån här? -En minut!
Så, Ice
utspelas under en naturkatastrof
som leder till att världen blir en frusen ödemark.
Och huvud...
Hej!
Hej.
Kan jag hjälpa er?
Jag vill ha en Oreo Brr.
Han tar...
Samma.
Två stycken, tack.
Två samma.
Vi måste köra vidare,
så kan vi få dem så snabbt som möjligt?
Ursäkta. Hej.
Ursäkta lukten. De lackar i den bakre delen.
Lackar?
Hyllor.
Det gör inget.
Jag känner henne. Jag har sett henne förut, hennes ansikte.
Hennes utslag, jag känner henne. Jag har det på tungan.
Har det på hjärnan, som Jake brukar säga. Hon är nån. Hon kommer från nånstans.
Jag är säker på det.
Det är en jävla snöstorm.
Det är överraskande att ni har öppet.
En jävla storm där ute, jävla Brr här inne.
Ja, jag tänkte exakt samma sak.
Du är snäll.
Du är inte som dem.
Ytlig och elak och söt.
Tack så mycket.
Jag menade inte så.
Jag älskar ditt utseende.
Du utstrålar vänlighet. Självklart är du väldigt attraktiv.
-Jag menade inte så. -Det är okej. Jag förstår.
Det bara... verkar som...
...att en viss sorts skönhet för med sig en viss hårdhet.
Sån är inte du.
De kanske också lider, de vackra. Jag vet inte...
Deras skönhet kanske orsakar lidande.
Jag är ingen psykiatriker.
Vilken konstig sak att säga. Självklart är hon inte psykiater.
Hon kan inte vara mer än femton.
Jag gjorde dem extra höga eftersom du är så snäll.
Tack.
Det blir åtta dollar.
Jake?
Behåll växeln.
-Tack. -Så lite. Tack.
Jag är orolig.
Ursäkta?
Jag borde inte säga det här.
Är du okej? Ska jag ringa efter hjälp?
Det är inte lack.
Det är inte därför det luktar. Du borde veta det.
Vad menar du?
-Du måste inte åka. -Måste inte åka var?
Framåt. I tiden.
Du... du kan stanna här.
Jag är rädd.
För vadå? Vad är du rädd för?
-Jag är rädd för din skull. -Tack.
Ha en bra kväll! Var försiktiga. Vägarna är förrädiska.
Såg du tjejens armar?
-Vilken tjej? -På Tulsey Town.
Vilken tjej? Det fanns flera.
Flera? Det fanns tre.
Flera är allt över två.
Jaså?
-Slå upp det. -Slå upp det. Kan du sluta säga så?
Hur som helst. Hon med utslag på armarna.
Jag såg inte det.
Du är medvetet saktfärdig...
-Inte med avsikt. -Inte med avsikt.
Hur som helst.
Hur smakar din Brr?
-För söt? -Ja, det är sött.
Jag glömmer alltid hur sött det är. En gnutta räcker.
Jag tror inte att jag kan äta mer.
Du har knappt rört den.
Det är väldigt sött.
Ja. Det är för mycket.
-Fryser du? -Ja. Glassen, antar jag.
Vi är mitt i en snöstorm.
Vems idé var det att åka till Tulsey Town mitt i det här?
Jag säger inte ett ord.
Så märkligt.
Det här är förmodligen sista gången jag sitter i en bil med Jake.
Snart är detta ett minne blott.
Vi kommer att vara på olika platser
och minnas det här ögonblicket.
Det delade skrattet.
Det kommer kanske finnas ånger.
De hårda kanterna mjukas kanske upp med tiden, och...
...vi kommer båda tänka att det var rätt trevligt.
Varför tog det slut? Och då finns det ingen väg tillbaka.
Det finns aldrig en väg tillbaka.
-Du blev tyst helt plötsligt. -Jag tittar bara på stormen.
Om man inte kan berätta vad man tänker...
Det bådar inget gott.
-Du verkar vara klar. -Vad menar du?
Vi stannade till i onödan.
Jag kan i alla fall säga att jag har varit i Tulsey Town mitt i natten.
Mitt i ingenstans, mitt i en snöstorm.
Jag är din favoritclown från Tulsey Town Där glass växer på träd
Frukta ej, kom till mig Ät så mycket du vill
Jag ska vända upp och ner på din sura min
När du tar din första tugga
Av vanilj, choklad eller jordgubb
Vi har öppet dag och natt
Det där lär jag aldrig att göra igen.
En förment rolig sak som du aldrig lär göra igen.
-Ja. -Har du läst den?
Läst vad?
Det är en bok av David Foster Wallace.
Nej. Det har jag inte.
Det är en essäsamling.
Jag har inte läst den.
Vi borde slänga de här nånstans.
De kommer att smälta och göra mugghållarna klibbiga.
Okej.
Han skrev en essä om television.
Vackra människor brukar tilltala...
Vackra människor är mer behagliga att titta på
än icke-vackra människor.
Men när vi pratar om tv:
Kombinationen av publikstorlek och det tysta psykiska samlaget
mellan bilder och tittare startar en cykel
som förstärker de vackra bildernas lockelse
och eroderar tittarens egen känsla av trygghet
när ögonen vänds emot dem.
Det är från essän.
Det är... intressant.
Han tog livet av sig.
Jag tror att jag visste det.
Ja, alla vet det.
Även folk som inte vet något annat om David Foster Wallace,
som aldrig har läst ett ord han skrivit.
Självmord blir historien.
Mytologin.
Det varnande exemplet. Det är vidrigt.
Vidrigt.
Vi vet inte längre hur man är mänsklig.
Vem?
Vårt samhälle, vår kultur, människor.
Vad det här än är.
Någon av oss.
Har du läst nåt av Guy Debord?
-Skådespelssamhället? -Precis. Ja.
Ja. Självklart.
Debord säger...
"Skådespelet kan inte förstås som ett blott visuellt bedrägeri
skapat av massmedieteknologier.
Det är en syn på världen
-som har förverkligats." -Titta på världen genom de här glasögonen.
Det har tolkats åt oss.
Det påverkar våra hjärnor. Vi blir det.
Som ett virus.
Du. De här smältande sakerna driver mig till vansinne.
De kommer att kladda ner allt.
Har du en plastpåse eller nåt?
-En servett kanske? -Nej.
Jag vill slänga dem nånstans.
Det verkar inte finnas nåt i närheten.
Det finns en liten väg framför oss som jag känner till.
Det kommer finnas en soptunna.
Jag vet inte. Vi borde kanske bara köra hem.
-Till gården? -Nej. Till stan.
Jag är rädd att vi fastnar här.
Om vi svänger av huvudvägen och fastnar lär ingen hitta oss.
Det är inte... Jag känner mig inte okej om jag inte
blir av med de här. Det kommer att gnaga på mig.
Okej? Fan.
Fan.
Du! Det är...
Det är ingen stor grej.
Allvarligt.
Jag vet det, Ames.
-Ames? -Jag vet det.
Är det ett smeknamn för Amy?
Det låter inte rätt.
Det känns inte som mitt namn.
Eller smeknamn.
Vi kör in här lite fort.
Jag får visa dig min gamla skola.
Leder den här till en skola?
Min gymnasieskola, där jag tillbringade varenda eländiga dag.
Så länge.
Så förbannat länge.
Kan vi vända? Det här känns fel.
Jag förstår inte. Det är bara en skola.
Det känns fel.
Jag kan inte vända. Vägen är för smal.
Jag kör till skolan, slänger bägarna och sen åker vi.
Nej, jag vet inte vad det här är.
Det går inte ihop. Hur kan skolbussar ta sig hit?
Det är en skola på landsbygden.
Jag växte upp på en gård. Jag gick på en landsbygdsskola.
Vi... Det fanns... en normal ingång med en asfalterad jävla väg.
Ingen fara. Allt är färgat.
Okej? Det är det du måste förstå.
-Färgat? -Färgat av humöret, av känslor,
av tidigare erfarenheter.
Det finns ingen objektiv verklighet.
Det finns ingen färg i universum.
Eller hur? Bara i hjärnan.
Bara elektromagnetiska våglängder som hjärnan...
Ja. Jag är fysiker. Jag vet vad färg är.
Ja. Ja, det är du.
Du vet det.
Färg är ljusets gärning.
Gärning och lidande.
Det är vackert.
Det är inget fysikersnack...
...utan ytterst poetiskt.
-Jag är trots allt en poet. -Det är du. Det är vackert.
-Den här vägen verkar överdrivet lång. -Verkar.
Det är det rätta ordet.
Tid är en annan sak som bara existerar i hjärnan.
-Trots det åldras vi. -Blir äldre och äldre.
Eller så verkar det.
Ibland känner jag att jag är mycket yngre
än vad jag är. Fortfarande ett barn på insidan.
Tills jag passerar en spegel.
-Är yngre bättre? -Ja.
Jag tror det. Det är beundransvärt.
Ungdom är beundransvärt?
Hur kan du beundra en person för deras ålder?
Det är som att beundra en viss punkt i en bäck.
Det är hälsosammare,
ljusare,
roligare.
Mer attraktivt, hoppfullt.
Som en Coca-Cola-reklam.
Nästan allt banbrytande arbete
inom vetenskap och konst görs av unga människor.
Gamla människor är ungdomens askhög.
Jake, jag tror att vi måste...
Ta-da!
Wow. Jag trodde inte att det skulle vara så enormt.
Etthundratrettio klassrum,
gymnastiksal, två omklädningsrum, pojkar, flickor,
aula, tio badrum, sex kontor,
lärarrum, rådgivningscenter.
Den är regional, så den nyttjas av elva städer.
-Du kan verkligen din skola. -Som min egen ficka.
-Det är nån här. -Fastighetsservice?
En vaktmästare?
Va?
Där.
En soptunna. Jag kommer strax.
Kom igen! Ja!
Var tog du vägen?
Tunnan var full av vägsalt.
För isen.
Jag kom ihåg att det står
en container på andra sidan nära lastbryggorna.
-Uppdraget slutfört. -Vi kör.
Det är fuktigt.
Rätt fridfullt.
Mer läskigt än fridfullt.
-Jag håller inte med. -Jag vill åka.
-Varför så bråttom helt plötsligt? -Plötsligt?
Jag har låtit som en skiva som hakat upp sig hela kvällen.
Jag har gett dig 40 skäl till varför jag måste tillbaka i kväll.
-Jag antar att det är sant. -Du antar det?
Jag tänkte bara... Du vet.
Det är lugnt och fridfullt här.
Baby, it's cold outside.
På riktigt?
Du citerar en våldtäktslåt?
Det är ingen våldtäktslåt.
Hon säger att hon vill gå. Han ignorerar henne.
Vad skulle du kalla det?
Hon vill stanna. Hon är bara rädd
-vad folk ska tycka. -Hon frågar:
"Vad har du lagt i min drink?"
Jesus. Låten skrevs 1936.
Den handlar inte om roofies!
Oavsett så försöker han få henne att sänka garden med sprit.
Dessutom fanns det sömnmedel på 30-talet.
Det är en låt om tvång.
Jag förstår inte varför du blir så arg.
Jag vill åka hem.
-Till gården? -Inte till
den jävla gården, hem till mig!
Jake, mitt hem!
Okej.
Tack.
Han undrar vad poängen är med att skada hans stolthet,
som om det är hennes jobb att han ska känna sig attraktiv.
Det är hennes ansvar oavsett hennes egen vilja.
Jag förstår.
Du har övertygat mig. Förlåt.
Förlåt.
Det är okej.
-Herregud. -Va?
Nån iakttog oss.
-Jag såg ingen. -Han iakttog oss.
Som ett jävla pervo.
-Vi går. -Tro mig, jag är väldigt bekant
med den uppsynen.
Jake, jag... Vad fan menar du med det?
-Han ska få höra ett och annat. -Var inte löjlig.
-Helt oacceptabelt. -Jake, vi åker.
Nej. Jag kommer strax tillbaka.
Det här...
-Är oacceptabelt! Jag kommer strax. -Snälla!
Jake! Snälla, gör det inte!
Jake!
Skit!
Jag borde inte ha kommit.
Fan!
Det är svårt att säga nej. Jag fick aldrig lära mig det.
Det är lättare att säga ja.
Ibland så blir man överrumplad.
Frågan kommer: "Kan jag få ditt nummer?" Det är enklare att bara säga ja
och sen leder det till ett annat ja som leder till fler ja.
Han är inget monster, han...
Jake?
Han slår dig inte.
Eller hur?
Sexet har säkert varit bra.
Åtminstone ibland.
Bara…
Hur lång tid tar det att få hypotermi?
Det är nog inget dumt sätt att dö på, om jag måste dö.
Jake?
Jake!
Fan!
Herregud.
Din jävel! Fan!
Fan!
Herregud.
Jake?
Jake, jag vill åka. Snälla?
Hej.
Förlåt. Min pojkvän gick in hit.
Han brukade gå i den här skolan.
Du kanske känner honom.
Jag vet inte om du var här när han var elev.
Hur skulle jag kunna veta det?
Har du sett nån häromkring?
Hur ser din pojkvän ut?
Det är svårt att beskriva folk.
Det var så länge sen. Jag minns knappt.
Jag menar...
Vi pratade inte ens.
Jag vet inte om jag ens la märke till honom. Det var mycket folk.
Jag var där med min flickvän...
Vi firade vår årsdag,
stannade till för en drink, och den här killen stirrade på mig.
Det är en plåga.
En yrkesfara för kvinnan.
Kan inte ens ta en drink utan att bli utstirrad.
Han var ett äckel!
Jag minns att jag tänkte att jag önskade att min pojkvän var där.
Vilket är sorgligt.
En man lämnar en kvinna ifred om hon är med en annan man.
Som man har gjorts anspråk på. Som man är egendom.
Jag kan inte...
Jag minns inte hur han ser ut.
Varför skulle jag det?
Inget hände.
Det var kanske bara...
Jag tror att det var
en av tusentals icke-interaktioner i mitt liv.
Det är som att be mig beskriva en mygga som bet mig
en kväll för 40 år sen!
Har du sett nån som passar in på den beskrivningen?
Jag har inte sett nån.
Okej.
Jag menar, förutom dig. Jag ser dig.
Jag...
Jag är lite orolig för honom.
Det är säkert ingen fara.
Han är säker om han är här.
Det är säkert här.
Det är tyst.
Går det bra om jag letar efter honom?
Du kan ta av dina blöta skor. Jag har precis skurat golven.
De är dina.
Hej då.
Ja. Hej då.
Jake?
Gör mig sällskap.
Jag är din favoritclown från Tulsey Town Där glass växer på träd
Frukta ej, kom till mig Ät så mycket du vill
Jag ska vända upp och ner på din sura min
När du tar din första tugga
Av vanilj, choklad eller jordgubb Vi har öppet dag och natt
-Åh. -Kom.
Följ med mig.
Det är inte illa när man väl slutar tycka synd om sig själv
för att man är en gris,
eller, ännu värre, en gris som är angripen av mask.
Nån måste vara grisen som angrips av mask.
Det kan lika gärna vara en själv. Det är ödets lott.
Man får spela med de kort man har. Göra det bästa av situationen.
Oroa dig inte över nåt.
-Den låten har alltid fått mig att gråta. -Jag älskar den.
Det finns godhet i världen.
Man måste leta, men den finns där.
-Du är snäll. -Jag utvecklas bara.
Även nu. Även som ett spöke. Som ett minne.
Som stoft. Som du vill.
Vi är likadana.
Allt är likadant om man tittar tillräckligt nära.
Som fysiker vet du det.
Du, jag, idéer. Vi är alla en sak.
Nu klär vi på dig.
Tack.
Jag accepterar.
Jag accepterar...
...allt.
Jag accepterar ert erkännande och den här utmärkelsen.
Jag accepterar allt det innebär.
Att den här utmärkelsen kommer i slutet av ett långt, givande liv
som ett erkännande för arbetet jag gjorde
för flera årtionden sedan.
Mitt sökande har fört mig genom det fysiska, det metafysiska,
genom villfarelser,
och tillbaka.
Och jag gjorde den viktigaste upptäckten i min karriär.
Den viktigaste upptäckten i mitt liv...
Det är bara i kärlekens mystiska ekvationer...
...man kan finna logiska skäl.
Jag står här i kväll tack vare dig.
Du är skälet till att jag finns.
Du är alla mina skäl.
Tack.
Golvet knarrar
Dörren gnisslar
En skogsmus Gnager på en kvast
Och jag sitter för mig själv
Som spindelväv på en hylla
Ensam
I ett öde rum
Men när månen syns i mitt fönster
Och den kastar en stråle över min säng
Då börjar trädets skugga
Dansa på väggen
Och en dröm börjar dansa i mitt huvud
Och allt jag begär
Blir som jag önskar
Och jag är bättre Än den där koskötaren
Som tror att han är bättre än mig
Och flickan jag vill ha Räds inte min famn
Hennes mjuka armar håller mig varm
Och hennes långa, trassliga hår
Faller över mitt ansikte
Precis som regnet
I en storm!
Golvet knarrar
Dörren gnisslar
En skogsmus börjar Gnaga på en kvast
Solen sticker i ögonen
Det var ett lögn!
Jag är vaken
I ett öde rum
Jag skall icke drömma om hennes famn
Jag skall icke lämna henne ifred
Gå ut
Skaffa mig en brud
Ge mig en kvinna att kalla
Min egen
Undertexter: Ida Ströberg