Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX - ‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫תראו, תראו.‬
‫- וומבלי כניסת אמנים -‬
‫ג'ק!‬ ‫-ג'ק!‬
‫ג'ק, אתה יכול לחתום לי, בבקשה?‬ ‫-ג'ק...‬
‫- העישון אסור -‬
‫- איסוף - ‬
‫- אספקת חשמל לאצטדיון -‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫בבקשה קבלו לבמה בהתלהבות ובטירוף‬
‫את מר ג'ק וייטהול!‬
‫שלום, וומבלי!‬
‫וואו, אין יותר יוקרתי מזה.‬
‫אני די לחוץ. אני חייב להודות,‬
‫יש לי היסטוריה בלהרוס הופעות יוקרתיות.‬
‫הפעם שבה הכי פיקששתי על הבמה‬
‫הייתה כשהזמינו אותי ‬ ‫למסיבת חג המולד של הנסיך צ'ארלס.‬
‫זה היה מוזר בדיוק כמו שזה נשמע.‬
‫הדבר המוזר הראשון היה שכשיצאתי,‬
‫צ'ארלס וקמילה ישבו בשורה הראשונה,‬
‫בכיסאות עם משענת גבוהה.‬
‫חשבתי לעצמי, "אתם מודעים לכך‬ ‫שאלה החיים האמיתיים, לא משחקי הכס?"‬
‫וגם, אל תשבו בשורה הראשונה.‬
‫השורה הראשונה, בשביל קומיקאי,‬ ‫היא כמו קלף יציאה מהכלא.‬
‫אם הבדיחות לא עובדות,‬ ‫מדברים עם השורה הראשונה,‬
‫שואלים אותם במה הם עובדים.‬
‫אני לא יכול לשאול את הנסיך צ'ארלס‬ ‫במה הוא עובד.‬
‫הוא המובטל המפורסם ביותר בעולם.‬
‫"מה אתה עושה למחייתך?"‬ ‫ -"אני יושב,‬
‫מחכה שהורים שלי ימותו."‬
‫"גם אני."‬
‫אז אי אפשר לשאול את הקהל במה הוא עובד,‬
‫כי בשורה הראשונה חיים על קצבאות.‬
‫אני שמח שצחקתם, למען האמת,‬
‫באותו ערב זה לא כל כך הצליח.‬
‫מייגן הייתה היחידה שצחקה, ‬ ‫וזה רק החמיר את המצב.‬
‫עוד דבר מוזר בהופעה היה‬ ‫שלא נתנו לי מיקרופון, שהוא‬
‫בעצם הדבר היחיד שאני צריך כקומיקאי.‬
‫זה הדבר היחידי שנותן לי מעמד מולכם.‬
‫בלי זה, אני פשוט המשוגע שצועק ברחוב!‬
‫עם מיקרופון:‬ ‫"היי, באתי לדבר אתכם על פוליטיקה."‬
‫בלי מיקרופון: "באתי לדבר אתכם על ישו!"‬
‫אז אני בלי מיקרופון. הם בשורה הראשונה.‬
‫הייתי צריך לתת 45 דקות.‬
‫ארבעים וחמש דקות של‬ ‫ריקודים מול משפחת המלוכה,‬
‫כאילו אני ליצן חצר מזורגג.‬
‫אבל הפדיחה הסופית שלי הייתה אחרי המופע.‬
‫כקומיקאי, אתה יודע‬ ‫מתי הייתה לך הופעה גרועה.‬
‫לא צריך להגיד לך את זה.‬
‫ובטח שלא צריך שהמלך הבא של אנגליה ‬ ‫יקניט אותך לגבי זה.‬
‫הציגו אותי לנסיך צ'ארלס.‬
‫אתם יודעים מה הדבר הראשון שהוא אמר לי?‬
‫"אני חושב שבשנה הבאה ננסה להביא קוסם."‬
‫ממזר חצוף!‬
‫זה בסדר. ‬ ‫חיברתי אותו לחברים שלי ב"מג'יק מייק".‬
‫קמילה ממש אהבה אותם.‬
‫תדע מי הקהל שלך. ‬ ‫זה הלקח שלמדתי באותו ערב.‬
‫חשוב מאוד לקומיקאי. ‬ ‫וזה קשה בסיבוב הופעות.‬
‫גרתי קצת באמריקה. יש כאן מישהו מאמריקה?‬
‫וואו, טוב.‬
‫כן, הם בהחלט אמריקאים.‬
‫בבקשה, אל תירו.‬
‫לא... תמחאו כפיים כמה שאתם רוצים. אדוני...‬
‫אדוני, כמה שהם רוצים.‬ ‫אני עדיין מנסה לפרוץ באמריקה.‬
‫אין שום סיכוי שההערה הזאת תגיע לספיישל.‬
‫על גופתי המתה.‬
‫זה ביטוי.‬
‫פניי לשלום. אני אוהב את אמריקה.‬ ‫זה מקום מדהים.‬
‫אתם יודעים מה הבנתי?‬
‫אמריקאים, אתם עושים כל מה שאנחנו עושים, ‬
‫אבל בגדול יותר,‬
‫וטוב יותר.‬
‫כאילו, גם כאן יש אנשים טיפשים...‬
‫אבל הטיפשים אצלכם הם ברמה עולמית.‬
‫זה לא שאני אומר,‬ ‫"כל האמריקאים טיפשים".‬
‫לא, באמריקה יש ‬ ‫גם את האנשים הכי חכמים בעולם.‬
‫אני אומר שכשאמריקה הולכת על טיפשות,‬
‫היא הולכת על זה.‬
‫כאילו, שוטה הכפר שלנו יושב בפארק,‬ ‫צועק על העננים.‬
‫אצלכם, הוא הנשיא.‬
‫העולם הולך ונהיה מטופש יותר. ‬ ‫אפשר לדעת את זה משלטים, אוקיי?‬
‫אתאר לכם דוגמה אחת שראיתי.‬ ‫הייתי בטוסון, אריזונה.‬
‫ירדתי לארוחת הבוקר במלון,‬
‫והיה שלט על הטוסטר במלון הזה שכתוב עליו,‬
‫"בבקשה למרוח חמאה...‬
‫לאחר השימוש."‬
‫אם אתה לא יודע שאתה אמור למרוח את החמאה‬
‫אחרי שהטוסט מוכן,‬
‫אסור לאפשר לך להתקרב לטוסטר.‬
‫אלא אם כן אתה מתכוון ללכת איתו לאמבטיה.‬
‫למען ההגינות, כן? השלט הזה הודבק‬ ‫על ההמצאה הגרועה ביותר‬
‫שהאנושות יצרה אי פעם.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫אני רוצה להציג בפניכם את...‬
‫טוסט המסילה של המלון.‬
‫אף לא אחד באצטדיון הזה של עשר אלף מקומות,‬
‫מעולם לא קיבל טוסט סביר‬
‫מטוסטר המסילה של המלון.‬
‫חרא שלא ייאמן.‬
‫והוא מצויד בחלון קטן,‬
‫שדרכו תוכלו לצפות באומללות הזו‬ ‫מתגלגלת בהילוך אטי.‬
‫סיבוב ראשון.‬
‫עדיין לחם.‬
‫סיבוב שני.‬
‫בקושי חם.‬
‫סיבוב שלישי.‬
‫שרוף לגמרי!‬
‫פשוט אין דרך לעשות את זה כמו שצריך.‬
‫זה כמו להכניס ג'ינג'י למיטת שיזוף,‬ ‫בלתי אפשרי.‬
‫ותמיד יש תור עד הלובי,‬ ‫כי נתקעת מאחורי איזה איש זקן‬
‫שחשב שזה רעיון טוב להכניס לשם בייגל.‬
‫בייגל? איבדת את זה, סבאל'ה?‬
‫אם אתה רוצה טוסט בייגל במכשיר הזה‬ ‫לארוחת בוקר,‬
‫היית צריך להכניס אותו לפני שבוע.‬
‫כשזה יהיה גמור, ‬ ‫סביר להניח שגם אתה תהיה גמור.‬
‫ואז כאילו אמרו, "איך נגרום למכשיר הזה‬ ‫להיות אפילו יותר גרוע?‬
‫יש לי רעיון. נעשה שהטוסט העלוב הזה‬ ‫ייצא לתוך מגש קטן בתחתית,‬
‫שיונח בזווית כזו‬
‫שהטוסט העלוב יעוף ישר לרצפה."‬
‫אפשר לראות אנשים מחכים לו שהוא ייצא‬ ‫כמו שחקני קריקט על הדשא.‬
‫"הו, זו תהיה תפיסה חלקלקה."‬
‫"למה זה?"‬
‫"ובכן, אני מהפסיכופתיים האלה‬ ‫שאוהבים למרוח את החמאה קודם."‬
‫זה אפילו לא השלט הכי גרוע שראיתי.‬
‫השלט הכי גרוע שראיתי היה באותו מלון,‬ ‫אבל בבריכה.‬
‫ירדתי לבריכת השחייה של המלון לטבילה מרעננת‬
‫בבריכת השחייה של המלון, וקראתי שלט,‬
‫גבירותיי ורבותיי, שעצר בעדי,‬
‫וזעזע אותי עד עמקי נשמתי.‬
‫נכתב בו:‬
‫"אנא הימנעו מכניסה לבריכת השחייה של המלון,‬
‫אם אתם סובלים‬
‫משלשול פעיל."‬
‫ובכן, תודה רבה שנטלתם ממני את רצוני להיכנס‬
‫לבריכה הזו או לכל בריכה אי פעם.‬
‫כי השלט הזה יכול להתקיים רק‬
‫אם מישהו עשה את זה.‬
‫למה אנחנו צריכים שלט שיזכיר לנו את זה?‬
‫אל תבינו אותי לא נכון. אני אוהב לשחות,‬ ‫כמו כולם.‬
‫אבל מובן לי שאם אני נתון תחת מתקפה‬
‫של שלשול פעיל,‬
‫ישנן פעילויות מסוימות‬
‫שאמנע מהן לזמן מה.‬
‫שחייה,‬
‫טרמפולינה,‬
‫רכיבה על סוסים, צניחה חופשית,‬ ‫כנראה גם צניחה חופשית בזוג.‬
‫אני מסוג האנשים שחיים את חייהם תחת הפחד‬
‫שאולי יום אחד אחרבן על עצמי בפומבי.‬
‫לדוגמה, בכל פעם שאני במכונית,‬
‫מבלי לשים לב שחימום המושב עובד,‬
‫אני חושב, "פאק. היום זה היום."‬
‫וחשוב מכך,‬ ‫מה המשמעות של הביטוי הזה בכלל?‬
‫שלשול פעיל. בניגוד למה?‬
‫שלשול לא פעיל?‬
‫"כן, שלשול עובר אצלנו במשפחה מזה דורות.‬
‫סבא-רבא נסע להודו, חטף את הבטן הרכה,‬
‫אבל למרבה המזל, הוא חטף את הסוג הרדום.‬
‫איש מאיתנו מעולם לא שלשל על עצמו."‬
‫אני יכול רק להניח ששלשול פעיל‬
‫משמעו שהוא ממש יוצא לך מהתחת.‬
‫אם זה המקרה, ומסיבה לא ברורה‬
‫החלטת שהפתרון הכי טוב עבורך‬
‫הוא בריכת השחייה העמוסה של המלון,‬
‫אני לא חושב שאתה הטיפוס שיעצור לקרוא שלט.‬
‫"מה זה? 'לא לרוץ, לא לצלול...'‬ ‫כן, לא כתוב שם שום דבר על לחרבן.‬
‫טוב, קדימה."‬
‫אבל זה העולם שאנו חיים בו.‬
‫אנחנו צריכים להתייחס לרגשות של כולם,‬ ‫לרגישויות שלהם,‬
‫לאי-רגישויות שלהם,‬
‫לדרישות התזונתיות של כולם.‬
‫אומר לכם איפה זה הפך להיות מוגזם,‬ ‫ואני חייב להיות זה שאומר את זה.‬
‫למען השם...‬
‫יש לנו מספיק...‬
‫סוגי חלב.‬
‫אפשר להפסיק לחלוב כל מיני דברים?‬
‫הלכתי לקנות קפה לאחרונה.‬
‫קרוב למקום מגורי, בלונדון,‬ ‫חלק קשוח מאוד בלונדון‬
‫שנקרא נוטינג היל.‬
‫נכנסתי לשם. יש לי טעם מאוד פשוט בקפה.‬
‫זו הייתה צריכה להיות עסקה מאוד פשוטה.‬
‫וזה ממש לא היה ככה.‬
‫נכנסתי לשם ואמרתי,‬ ‫"שלום, אני רוצה קפה עם חלב בבקשה."‬
‫"בסדר, אדוני.‬ ‫איזה חלב תרצה בקפה שלך?‬
‫יש לנו חלב קוקוס, חלב שקדים,‬
‫יש לנו חלב אגוזי לוז, חלב אגוזי קשיו,‬
‫יש לנו חלב אגוזי מקדמיה, חלב שיבולת שועל,‬ ‫חלב אורז, חלב קנבוס,‬
‫חלב סויה. מעדשים, קטניות,‬ ‫אגוזים, חיטה, שיבולת שועל, פשתן,‬
‫מעלה, מזרע, מעץ."‬
‫"אני רוצה חלב מפטמה, בבקשה.‬
‫לא אכפת לי איזה סוג של פטמה,‬ ‫עדיף של פרה, אבל אני לא בררן.‬
‫ארצה חלב מכל פטמה שיש."‬
‫היא הסתכלה עלי‬ ‫כאילו ביקשתי חלב מהפטמה שלה.‬
‫כאילו אני המוזר. אני לא המוזר.‬
‫את זו שמאחורי החנות, עם החברים הקטנים שלך,‬
‫חולבת אגוזי קשיו. אתם הזויים, לא אני.‬
‫אני לא מפקפק לרגע אחד בכך שרגישות ללקטוז‬
‫היא נושא מאוד חמור וחשוב לאנושות.‬
‫אבל אזכיר לכם, ‬ ‫שנכון לעכשיו אין לנו תרופה לסרטן,‬
‫ויש תריסר תחליפי חלב בשוק.‬
‫וזה, לדעתי, 11 יותר ממה שצריך.‬
‫ותראו, כולנו נהנים.‬
‫אני לא רוצה להפוך את הספיישל שלי ‬ ‫להרצאת "טד".‬
‫אבל אני עומד להציג בפניכם‬ ‫מדע מאוד מתוחכם עכשיו.‬
‫חלב מגיע מציצי.‬
‫בפעם האחרונה שבדקתי, לשקד יש חזה די שטוח.‬
‫אתם שותים מיץ אגוזים.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫אני חושש שזו אולי בעיה לונדונית.‬
‫בסיבוב ההופעות הזה...‬
‫ציינתי את זה כי הייתי בצפון-מזרח אנגליה,‬
‫ועשינו שם את המופע, וישנו במלון קטנטן‬
‫באמצע שום מקום. זה היה מדהים.‬ ‫היה שם אדון קצת מבוגר‬
‫שהגיש לנו ארוחת בוקר במלון.‬
‫והמנג'ר שלי, ג'וני,‬ ‫שאל אותו לגבי עניין החלב.‬
‫הוא זכה לתגובה הכי טובה שאי פעם שמעתי.‬
‫הוא אמר, "סליחה, אלו סוגי חלב יש?"‬
‫והוא ענה לו, "חם...‬
‫או קר."‬
‫איפה שותי החלב? מי כאן משותי החלב הערב?‬
‫ברור לכם שאנחנו המעשנים של 2020?‬
‫ברצינות. ‬ ‫אתם תראו איך לאט לאט החברה תנדה אותנו.‬
‫יקצו לנו אזורים מיוחדים שבהם נוכל ‬ ‫לשתות את חלב הציצי המטונף שלנו.‬
‫בקרוב יהיו גם אזהרות, כמו עם הסיגריות.‬
‫תיכנסו לסופרמרקט, תקחו קרטון חלב,‬
‫תהיה עליו מדבקה: "אזהרה,‬
‫עלול לגרום לשיניים ולעצמות בריאות."‬
‫ושלא תעזו, ב-2020, ‬ ‫לשתות את חלב הציצי המגעיל שלכם...‬
‫עם קשית מפלסטיק.‬
‫הו, לא. באותה המידה אתם יכולים ‬ ‫למצוץ אותו ישירות מהזין של השטן.‬
‫קיבלתי הרצאה לא מזמן מחברה שלי,‬
‫חברה שהיא צבועה סביבתית קלאסית.‬ ‫אני לא יודע אם יצא לכם להיתקל במישהי כזו.‬
‫היא עושה את הקטע של,‬ ‫"כן, יש לי כוס רב פעמית לקפה‬
‫ובקבוק מים רב פעמי,‬ ‫בתוך שקית הקניות האקולוגית שלי."‬
‫נסעת לפה בפאקינג האמר.‬
‫היא יוצאת עלי לגבי הקשית.‬
‫"ג'ק, אתה לא יכול‬ ‫להשתמש בקשית פלסטיק יותר.‬
‫מה לגבי הסביבה? מה לגבי חיות הבר?‬
‫אתה צריך קשית רב פעמית."‬ ‫והייתי כזה, "בסדר, הבנתי."‬
‫הלכתי וקניתי קשית רב פעמית.‬
‫היא עשויה משנהב. היא עובדת מעולה.‬
‫אני עושה את שלי. לא משתמש בכוסות קפה יותר,‬
‫אני מביא את שריון הצב שלי לסטארבקס.‬ ‫"תמלאו לי אותו."‬
‫והתחלתי למחזר קונדומים, אז...‬
‫האיש הגדול יודע על מה אני מדבר.‬
‫שטיפה זריזה, להיפטר ממיץ האגוזים,‬ ‫לתלות על חבל הכביסה.‬
‫שקית לכל החיים.‬
‫אנחנו חייבים לעשות את הקטע שלנו.‬
‫אכלתי "אימפוסיבל בורגר" טבעוני.‬
‫וואו, מדהים. הנה הטוויסט.‬
‫הטעם הוא כמו של המבורגר רגיל, אבל...‬
‫המחיר הוא של שני המבורגרים.‬
‫ונטול רגשות אשם.‬
‫אפשר לקבל כל תוספת.‬ ‫הלכתי על בייקון עם כבד אווז.‬
‫זו, כמובן, התשובה.‬ ‫כולנו צריכים להיות טבעוניים.‬
‫השותף שלי לדירה, הוגו, לאחרונה...‬
‫כמובן, הוגו, "אני סתם בחור רגיל." לא.‬
‫הוגסטר, הוא מדהים. הוא גר באגף המזרחי...‬
‫הוא טבעוני. אבל הנה העניין.‬ ‫הוא לא רצה לקרוא לעצמו טבעוני‬
‫כי הוא חשש שחלק מהחברים שלו ירדו עליו.‬ ‫אז...‬
‫במקום לקרוא לעצמו טבעוני,‬
‫הוגו החליט לכנות את עצמו...‬
‫תתכוננו לזה, כי זה יעיף אתכם.‬
‫בעד הצומח.‬
‫יפה מאוד, הוגו.‬
‫ממש הצלחת לא לצאת אידיוט, נכון?‬
‫עכשיו זו כל מילה שנייה שיוצאת לו מהפה.‬
‫"ג'ק, אתה יכול לכתוב כמה בדיחות שאתה רוצה‬ ‫על זה שאני בעד הצומח.‬
‫אני אחיה עשר שנים יותר ממך."‬
‫"כן, לא אם תמשיך לקרוא לעצמך ‬ ‫'בעד הצומח' לידי.‬
‫אני אחנוק אותך בשנתך.‬
‫אפילו לא אצטרך לחנוק אותך. אתה טבעוני.‬
‫פשוט אניח כרית על הפנים שלך,‬ ‫ולא יהיה לך כוח להזיז אותה."‬
‫"אתה חונק אותי."‬
‫"לא, אני רק הופך אותך לנגד חמצן."‬
‫לא בוכים על מיץ אגוזים שנשפך.‬
‫איפה הטבעונים? יש כאן טבעונים?‬
‫אוקיי, צבא שלם. אוי, לא.‬
‫יורידו אותי מהבמה בקריאות בוז‬ ‫ובמטר של טופו.‬
‫אני מצטער. באמת. פניי לשלום, טוב?‬
‫אני לא רוצה להעליב (גם - בקר), וגם אתם לא.‬
‫בדיחה טבעונית, זה מה שזה היה.‬
‫וסליחה על משחק המילים, זו מטרה קלה.‬
‫כי אי אפשר להכחיש את זה, הבחירה שלכם‬
‫היא במאה אחוז טובה יותר, ‬ ‫בשבילכם, בשביל העולם.‬
‫אני גם יודע למה אנשים צוחקים על טבעונים. ‬
‫זה אינסטינקט אנושי פשוט מאוד. כבני אדם,‬
‫אנחנו פשוט לא יכולים לסבול‬ ‫את מי שמציג מידה כלשהי‬
‫של שליטה עצמית.‬
‫וכולכם עושים את זה.‬
‫לא משנה על מה השליטה העצמית,‬
‫מישהו שהפך לטבעוני, מישהו שהפסיק לשתות,‬
‫מישהו שרץ מרתון, ‬ ‫מישהו שהתחיל לרכב באופניים לעבודה.‬
‫הפה שלך אומר, "יפה לך."‬
‫והראש שלך חושב,‬
‫"בן זונה".‬
‫כי אנחנו לא אוהבים שאנשים,‬ ‫האשטאג, חיים-הכי-טוב-שאפשר.‬
‫אנחנו רוצים שהם יחיו, האשטאג, ‬ ‫קצת-יותר-גרוע-מאיתנו.‬
‫כדי שנוכל להרגיש טוב יותר‬ ‫עם הקיום הפתטי שלנו.‬
‫בגלל זה כל הדבילים מתעצבנים מגרטה תונברג.‬
‫זאת אומרת, אם כבר לחיות הכי טוב שאפשר.‬ ‫היא שמה את כל העולם בכיס הקטן.‬
‫הילדה הזאת היא הבוס. היא ילדה... כן!‬
‫היא ילדה והיא עוררה מהפכה גלובלית‬ ‫לגבי שינוי אקלים.‬
‫כשאני הייתי ילד, לא הצלחתי לגדל טמגוצ'י.‬
‫היא שם באו"ם, אומרת להם,‬
‫"עלינו להציל את כדור הארץ בפעולה רדיקלית."‬
‫אני אמרתי, "אימא, הוא עושה קול מוזר‬ ‫ומבקש שאאכיל אותו,‬
‫מה לעשות?"‬
‫"פשוט שלח אותו לפנימייה."‬
‫אין לנו תירוץ עכשיו. מעולם לא היה קל יותר‬
‫להיות אזרח טוב יותר של העולם.‬
‫הייתי בסופרמרקט לאחרונה.‬
‫לא "וייטרוז" או "הול פודס", ‬ ‫לפני שאתם מתחילים לשפוט אותי.‬
‫מצטער לאכזב אתכם, לא אצחק על וייטרוז.‬
‫אמרו לי לוותר על זה. אמיתי.‬
‫אחרי הסיבוב האחרון,‬ ‫המנג'ר שלי דיבר איתי ואמר,‬
‫"ג'ק, קצת קשה להתחבר לנושאים שלך.‬
‫אם אתה רוצה להיות קומיקאי שמדבר לכולם,‬
‫תפסיק עם הקטע על וייטרוז." ‬ ‫הבנתי.‬
‫כי אני בחור רגיל.‬
‫אז לפני כמה ימים‬ ‫הייתי בסופרמרקט האהוב עלי, ‬
‫ה"ליי-דל". ‬
‫או כשאני בארה"ב, "וולמר".‬
‫אבל ראיתי שלט בסופרמרקט ל"ווג-ינואר" ‬ ‫(ינואר טבעוני).‬
‫רעיון נהדר, לוותר על בשר למשך חודש.‬
‫אני בעד.‬
‫אבל למה ינואר?‬
‫בשם כולם, אני יכול בבקשה לומר,‬
‫צריך כבר לרדת מינואר.‬
‫יש לנו כבר ינואר ללא אלכוהול. ‬ ‫עכשיו יש לנו את ווג-ינואר.‬
‫יש לי חדשות. ינואר הוא גם ככה‬ ‫החודש הכי גרוע בשנה.‬
‫זה לא החודש‬ ‫להתחיל לוותר בו על הרגלים רעים.‬
‫אם כבר, זה חודש שבו צריך למצוא חדשים.‬
‫"ג'ק, אתה מפסיק עם אלכוהול ובשר בינואר?"‬
‫"לא, אבל אני מתחיל עם הרואין.‬
‫כן, החודש עובר מהר,‬ ‫והמשקל שמעלים בחג המולד פשוט נעלם."‬
‫מי זורם איתי? 2021 - ינו-הרואין.‬
‫עלינו להיות יותר מוסריים. ‬ ‫גם אוכלי בשר יכולים להיות יותר מוסריים.‬
‫לשאול את השאלות הנכונות. ‬ ‫ויש לבחור את הרגע הנכון.‬
‫אני בחור רגיל, אז יצאתי עם מישהי לדייט‬
‫ב"ננדוס".‬
‫היא התחילה לשאול שאלות לגבי העוף.‬
‫יש זמן ומקום לשאול שאלות על העוף.‬
‫ננדוס זה לא המקום והזמן.‬
‫למסכן שם לא היה מושג.‬
‫היא שאלה אותו מאיפה העוף.‬ ‫הוא אמר, "המקרר".‬
‫זה העניין. עלינו להיות מודעים לאוכל שנאכל‬
‫על ידי האוכל שאנחנו אוכלים.‬
‫ראיתי כתבה לפני כמה ימים,‬
‫שלפיה אסור לתת לחם לברווזים בפארק.‬
‫יודעים למה?‬
‫כי זה גורם להם להתנפח.‬
‫הם ברווזים.‬
‫התפקיד שלהם‬
‫הוא לצוף.‬
‫מה זה משנה אם הם נפוחים?‬ ‫זה יתרון!‬
‫התחלתי לרשום חלופות.‬ ‫במקום לתת להם לחם,‬
‫אפשר לתת להם תירס, אפשר לתת להם אפונה,‬
‫אפשר לתת להם ענבים.‬
‫ענבים?‬
‫אני מבקר את הברווז בבית חולים?‬
‫אתם יכולים לדמיין איזה אידיוט‬
‫אני אראה אם אגיע לפארק ליד הבית,‬
‫ובזמן שכולם זורקים חתיכות ישנות של לחם,‬
‫אני אופיע עם סלסלת ענבים?‬
‫"אתם אולי ברווזים,‬ ‫אבל היום תסעדו כמו ברבורים!‬
‫אל תתמלאו יותר מדי, ‬ ‫לא יישאר לכם מקום לפלטת הגבינה.‬
‫בבקשה.‬
‫הקממבר הלטבי הטוב ביותר של "ליי-דל".‬ ‫בואו, תיהנו."‬
‫ברווזים נטולי גלוטן.‬
‫מה הלאה?‬
‫הם יתחילו דיאטת קיטו, זה מה שיקרה.‬
‫אני לא עומד בקצב של הדיאטות החולפות האלה.‬ ‫בכל שבוע מופיעה אחת חדשה.‬
‫יש את אלה ששותים מיצים, אלה שצמים.‬
‫אלה שצמים, זה הכי מוזר. זה כמו כת.‬
‫דיאטת הצום של חמש לשתיים.‬
‫"כן, אני בדיאטת החמש לשתיים. ‬ ‫חמישה ימים אני אוכל מה שאני רוצה.‬
‫במשך יומיים, אני צם.‬
‫ובמשך שבעה ימים,‬ ‫אני מספר על זה לכולם."‬
‫הם תמיד כל כך נלהבים לספר לך‬ ‫כמה הצום הוא טוב.‬
‫כאילו, יש לי עיניים, ‬ ‫אני רואה מה עומד מולי.‬
‫הם נראים מורעבים, חלשים,‬
‫כמו שבויי מלחמה.‬
‫"אני מצטער,‬ ‫אני לא יכול לאכול את העוגייה הזאת.‬
‫אני צם כרגע.‬
‫זה פשוט מדהים. אתה מוכרח לנסות.‬
‫לא ייצרתי רוק כבר שלושה ימים."‬
‫"כמה הורדת?"‬ ‫-"עשר קילו ואיבדתי את הראייה.‬
‫אבל באמת מעולם לא הרגשתי טוב יותר."‬
‫אלוהים.‬
‫נראה לי שהרבה מהאמירות האלה ירדפו אותי.‬
‫כלומר, בעוד חצי שנה, ‬ ‫מאה אחוז שאהיה טבעוני,‬
‫ואשתה חלב פלאפל.‬
‫אני פשוט מקנא באנשים‬ ‫שחיים את החיים שאני רוצה לחיות.‬
‫ככה זה עם הכול. למשל, חיי אהבה.‬
‫עכשיו כשחיי האהבה שלי בקרשים,‬
‫אני לא מסוגל להיות ליד זוגות מאושרים.‬
‫תשמיעו קול אם אתם במערכת יחסים מאושרת.‬
‫חבר, זה לא נחשב אם אתה‬ ‫מושך את היד של החברה שלך למעלה‬
‫כשאני שואל את השאלה הזאת. יש פה איש מערות.‬
‫"היא שמחה."‬
‫תשמיעו קול אם אתם במערכת יחסים‬ ‫לא מאושרת.‬
‫טוב, אנחנו יכולים לבלות יחד.‬
‫אני אוהב לאתר את הזוגות האומללים האלה.‬ ‫ראיתי זוג כזה לפני כמה זמן, במטוס.‬
‫בעל ואישה עלו.‬
‫אני לא יודע אם הם היו בעל ואישה או לא,‬
‫אבל הם היו מעל גיל 60. אם אתם מעל גיל 60,‬
‫לא משנה אם אתם נשואים או לא,‬ ‫אתם בעל ואישה.‬
‫אין דבר יותר מביך בעולם מאנשים מעל גיל 60‬
‫שקוראים זה לזה "חבר וחברה."‬
‫אתם לא בבית ספר יסודי. ‬
‫אני יודע שזו גילנות, אבל לצערי זה נכון.‬
‫פגשתי מישהו לא מזמן. הוא היה זקן. כאילו...‬
‫ממש זקן.‬
‫אפשר להיכנס לטלפון שלו דרך זיהוי פנים‬
‫עם צילום של אשך. ככה.‬
‫הוא בטח היה בן 80.‬
‫והוא הציג אותי לאישה שהייתה איתו:‬ ‫"זו החברה שלי."‬
‫זו קרובת משפחה שלך.‬
‫הזוג התקרב. הבעל יושב, הוא נרדם מיד,‬
‫מתחיל לנחור בקול.‬
‫האישה מתסכלת עליו,‬
‫ומתעבת אותו בכל רמ"ח אבריה.‬
‫הוא עשה את הקטע הזה שנראה‬ ‫כאילו הוא נחנק מתוך שינה.‬
‫הוא היה כזה...‬
‫בלי כוונה תפסתי את מבטה.‬ ‫היא הסתכלה עלי במבט כזה,‬
‫"אם הוא מת, שימות."‬
‫המגש שלו היה למטה. היא כתבה עליו:‬ ‫"לא לעשות החייאה."‬
‫כל הטיסה הוא נוחר בקול. עד הנחיתה,‬
‫אפילו התינוק הצורח היה כזה, "איזה מניאק."‬
‫אבל משום שהמושב שלו נטה מעט,‬
‫הדיילת הייתה צריכה לבוא‬
‫וליישר אותו לקראת הנחיתה,‬ ‫כי אחרת, כפי שאנחנו יודעים,‬
‫המטוס יעלה באש.‬
‫כשהיא עשתה את זה, היא העירה אותו בטעות,‬ ‫והוא לא היה מרוצה.‬
‫הוא יצא עליה. הוא אמר, "אלוהים,‬
‫באמת שווה להתכופף ולהעיר אותי‬
‫בשביל חמישה סנטימטרים?"‬
‫ואשתו אמרה, "מניסיוני, לא."‬
‫חילקו שם כיפים. ‬ ‫הטייס היה צריך לעלות בכריזה.‬
‫"לגברת בשורה 33, כל הכבוד לך!"‬
‫כולם אהבו את זה.‬
‫חוץ ממני. ישבתי שם וחשבתי,‬
‫"זו הפעם האחרונה שאני יושב מאחורי‬ ‫ההורים שלי על מטוס."‬
‫אני שמח שאהבתם את הקטע הזה.‬
‫יודעים מי לא נהנה ממנו‬ ‫בפעם הראשונה שהוא שמע אותו?‬
‫מייקל וייטהול.‬
‫וואו. בפעם הראשונה שהוא שמע זה,‬
‫הוא הגיב בצורה הכי מייקל-וייטהולית שיש.‬
‫ירדתי מהבמה. הוא חיכה לי, אורב בקצה הבר,‬
‫כמו ערפד שיכור.‬
‫הוא אמר,‬ ‫"לא אהבתי את הקטע החדש שלך עם המטוס."‬
‫אמרתי, ‬ ‫"אבא, ברור שזה לא באמת אתם, זו רק בדיחה."‬
‫הוא אמר, "שורה 33, אני לא רוצה‬ ‫שאנשים יחשבו שאנחנו טסים במחלקת תיירים."‬
‫הוא גם נהיה יותר גרוע עכשיו,‬ ‫מאז שהוא מיני-סלב.‬
‫אני לא אומר שהתהילה עלתה לו לראש,‬ ‫אבל לא מזמן,‬
‫אבא שלי מילא שאלון רפואי,‬ ‫ותחת סעיף ה"מקצוע",‬
‫הוא רשם: "אוצר לאומי".‬
‫ברור לכולנו שהוא על זמן שאול.‬
‫בסופו של דבר הוא יגיד‬ ‫או יצייץ משהו שיוריד אותו.‬
‫עשינו את תכנית השורשים ב-BBC, ‬ ‫"מי אתה חושב שאתה?"‬
‫התשובה, מסתבר, הייתה "מניאק".‬
‫כן, אבא שלי מגיע משושלת ארוכה של מניאקים,‬ ‫מסתבר.‬
‫בצד אחד של המשפחה, הגענו לברמינגהם. אמרתי,‬
‫"יופי, אהיה קרוב משפחה ‬ ‫של כנופיית ברמינגהם." לא, מטריד מינית.‬
‫אחד מאבותיי היה רמאי חרמן עם עגבת,‬
‫שאותה הוא העביר לאשתו,‬ ‫ושניהם מתו במוסד לחולי נפש.‬
‫ומסתבר שהוא עוד היה מהצד הטוב.‬
‫כן. עוד אחד מאבותיי גרם לאותו מר עגבת‬
‫להיראות כמו אימא תרזה.‬
‫בצד השני של המשפחה, ביקרנו בויילס,‬ ‫וגילינו שאני קרוב משפחה‬
‫של חבר פרלמנט טורי ידוע,‬ ‫שהכניס את ספורט הדמים למדינה,‬
‫ואז דיכא מרד של עובדים וולשים‬ ‫שנלחמו על הזכות להצביע,‬
‫וגרם למעצרו של וויליאם וואלס הוולשי,‬
‫שנתלה, נגרר ושוסע לשניים באשמת בגידה.‬
‫אז אני מגלה על כל הדברים האלה. ‬ ‫זה העציב אותי,‬
‫זה נגע בי, זה הטריד אותי.‬
‫הסתכלתי על אבא שלי. כלום. ‬
‫אמרתי, "אבא, תיראה יותר מוטרד.‬
‫מצלמים אותנו. ‬ ‫אתה יכול לפחות להעמיד פנים שאתה עצוב?"‬
‫הוא אמר, "אני עצוב. זה מדכא ביותר.‬
‫לא היה לי מושג שאנחנו וולשים."‬
‫אני מבין שהצורה שבה אנחנו תופסים ‬ ‫את ההורים שלנו משתנה עם הזמן.‬
‫כילד, אתה מסתכל עליהם ואתה כזה,‬
‫"אתם האנשים הכי מביכים שראיתי בחיי."‬
‫ואז אתה מתבגר קצת, מחכים קצת,‬ ‫אתה הופך למבוגר בעצמך,‬
‫ובסופו של דבר אתה אומר, "יודעים מה?‬
‫נראה לי שהם דווקא בסדר."‬
‫אז הם יוצאים לפנסיה,‬ ‫אתה מבלה אתם עוד זמן וחושב,‬
‫"לא. צדקתי בפעם הראשונה.‬
‫אתם דפוקים לגמרי."‬
‫במשפחה שלי, לאחותי בהחלט יותר קשה.‬
‫בשנה שעברה אחותי התארסה.‬
‫זה היה אמור להיות רגע נהדר במשפחה שלנו.‬
‫וזה היה ככה, למשך חצי שנייה.‬
‫עד שהיא הכריזה‬ ‫שהיא לא רוצה להתחתן בכנסייה.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫אפשר היה לחשוב שהיא אמרה לו‬ ‫שהיא הצביעה לירוקים.‬
‫זה לא התקבל טוב.‬
‫הוא אמר, "מה זאת אומרת, ‬ ‫שאת לא רוצה להתחתן בכנסייה, מולי?‬
‫אם אני משלם על החתונה הזאת,‬ ‫את לא עושה אותה בחווה.‬
‫אם אני משלם על החתונה הזאת,‬ ‫היא תהיה בבית תפילה."‬
‫הפרצוף שלו כשהוא מגלה שהזמנו מקום במסגד.‬
‫עכשיו הלחץ עלי, כמובן.‬
‫להתחתן. הלחץ להביא ילד.‬
‫הם כל הזמן שואלים אותי,‬ ‫"מתי תעניק לנו נכד?"‬
‫אני כזה, "אני מנסה לשים סוף‬ ‫לשושלת הזאת של רוצחים מוכי עגבת."‬
‫כי עברתי את הפרידה הרצינית הראשונה שלי‬ ‫לא מזמן.‬
‫זו הייתה פרידה ידידותית,‬ ‫שאומרים שזה דבר טוב.‬
‫אני אומר לכם שלא זה.‬
‫עדיף לשנוא את מי שנפרדת ממנו.‬
‫אני אומר את זה כאדם.‬ ‫אני גם אומר את זה בתור אמן.‬
‫היתרון היחיד של טרגדיה בחיים שלך כאמן,‬
‫הוא שהיא יכולה להוות השראה. ‬
‫מעולם לא נכתב אלבום גאוני על פרידה נחמדה,‬
‫שבה כולם התנהגו כמו שצריך.‬
‫רציתי שהיא תרסק לי את הלב על הרצפה,‬
‫תשליך את הבגדים שלי מהחלון. ‬ ‫רציתי שהיא תהפוך אותי לאדל, כן?‬
‫במקום זה, ‬ ‫האקסית שלי הזמינה את אימא שלי לתה,‬
‫כדי לעזור לה בתהליך הפרידה.‬
‫כן, לכי לעזאזל עם טוב הלב והנדיבות שלך.‬
‫אני רוצה להגיע לתחתית.‬
‫במקום זה, אני במים הרדודים,‬ ‫מספר בדיחות על שלשול.‬
‫ואז היינו במצב מוזר,‬ ‫שבו אני והאקסית היינו ידידים.‬
‫גרנו יחד באותה דירה במשך כמה חודשים.‬ ‫זה היה מאוד מוזר.‬
‫מנסים לעזור זה לזה להתאקלם‬ ‫לחיים החדשים שלנו כידידים.‬
‫לספר לכם את הרגע הכי טרגי?‬
‫היינו יחד במטבח,‬ ‫ובפעם הראשונה מזה שש שנים,‬
‫היא הפליצה לידי.‬
‫ולא אמרנו מילה.‬
‫פשוט יצאתי מהחדר, עליתי למעלה,‬
‫נעלתי את עצמי בשירותים,‬
‫ובכיתי קצת כי ידעתי שזה נגמר.‬
‫במשב אחד היא שחררה, גם את לבי. ‬
‫חלק מהחומר החדש הזה עגום למדי.‬
‫אבל ברצינות.‬
‫היא הפליצה לידי,‬
‫היא ניסתה להיות פחות מושכת בעיני.‬
‫היא ניסתה להפליץ את עצמה הלאה ממני.‬
‫אבל זה לא עבד. אני גבר.‬ ‫זה רק גרם לי לאהוב אותה יותר.‬
‫ואז ניסיתי גם אני להיכנס למשחק.‬
‫אמרתי, "יש משהו שאני יכול לעשות‬
‫כדי להיות פחות מושך בעינייך?"‬
‫היא אמרה, "לא, אני כבר מסודרת."‬
‫אז עכשיו אני צריך להתאמץ שוב.‬
‫אני צריך להכניס שינויים במיטה שוב,‬ ‫אני לא אוהב את זה, לא.‬
‫אני מאוד שמרן במיטה.‬
‫אין ריגושים איתי מתחת לשמיכה.‬
‫אני תמיד אומר, לשכב איתי‬ ‫זה כמו להגיע באיחור להצגה‬
‫ולנסות למצוא את המושב שלך.‬
‫הרבה דשדוש, קצת "ששש", הפסקה,‬
‫ואז ממקום כלשהו בחשכה, נשמעת לחישה,‬
‫"אני מצטער."‬
‫לצערי, אף פעם לא הקול הזה.‬
‫אני פשוט לא מוכן לכל זה.‬
‫אני לא מוכן רגשית לפרידה,‬
‫כי אני תוצר של מערכת החינוך הבריטית.‬
‫אם מערכת יחסים התפרקה בפנימייה,‬
‫לא עודדו אותך לדבר על זה.‬
‫בעיקר כי הרבה מהמורים האלה‬ ‫יכלו לאבד את עבודתם.‬
‫הכי קרוב שהגעתי למערכת יחסים מאז‬ ‫היה עם אלכסה.‬
‫אלכסה הנפלאה.‬ ‫היא שומרת ומקליטה כל מה שאתה אומר,‬
‫כדי שהיא תוכל להשתמש בזה בעתיד.‬
‫ממש כמו חברה אמיתית.‬
‫יש לי חיים של רווק עכשיו.‬ ‫וו-הו! חיים של רווק!‬
‫ארוחת בוקר לארוחת ערב. כן!‬
‫אותם תחתונים במשך שבוע.‬ ‫מישהו הזמין אגדה?‬
‫זה רק כיור המטבח,‬ ‫או שזה עכשיו גם השירותים למטה?‬
‫יותר מדי?‬ ‫אני אוהב לומר את זה על הבמה כל ערב,‬
‫ואז להסתכל על הקהל, בכל פעם‬
‫אני רואה לפחות ‬ ‫ארבעה או חמישה בחורים צוחקים,‬
‫ואז פונים לאישה שלהם ואומרים, ‬ ‫"אין לי מושג על מה הוא מדבר."‬
‫זו הייתה התחתית? או כשהלכתי למטבח והבנתי‬
‫שהאוכל היחיד שנשאר בבית ‬ ‫הוא האינסטנט נודלס למקרה חירום.‬
‫ואז גיליתי שהיא לקחה את הקומקום. ‬
‫"אני מניח שאמלא אותך ישירות מהברז החם."‬
‫אני לא גאה בעצמי.‬
‫ישבתי על הספה עם כרבולית,‬
‫אוכל נודלס חצי קשים בטעם בומביי באד בוי,‬
‫מקווה שזה יזין אותי כדי להמשיך למטלה הבאה,‬
‫כלומר לבדוק אם זה אפשרי‬ ‫להיכנס לקומה מלעשות ביד.‬
‫"תגידי את שמי, אלכסה."‬
‫"ג'ק וייטהול".‬
‫"כן!‬
‫מי הדדי שלך?"‬
‫"מחפשת את מייקל וייטהול."‬ ‫-"לא! לא!"‬
‫אני חושב שאפשר לומר שקצת ירדתי מהפסים.‬
‫הכול התפוצץ כשנסעתי לגרמניה לסוף שבוע.‬
‫זה די עצוב.‬
‫בשנה שעברה נסענו לברלין להיפרד מחבר שלי,‬
‫שאותו איבדנו ביוני... יוני, יולי?‬
‫זו הייתה חתונת קיץ, לא זוכר מתי.‬
‫נכון.‬ ‫אחרי שלב הרחמים העצמיים של צער הפרידה,‬
‫מגיע שלב ההשמדה.‬
‫ואין מקום טוב יותר מחברתם‬ ‫של כל החברים שלך שנשואים באושר.‬
‫האשטאג חיים-גרועים-יותר.‬
‫לא ישנתי שלושה ימים בחגיגה זאת,‬
‫ואני בשדה תעופה בברלין, בדרך חזרה.‬
‫עמדתי בתור לבידוק ביטחוני,‬
‫והכנסתי את היד לכיס, להוציא את הדרכון,‬
‫ובמקומו הוצאתי סוכריית קנאביס.‬
‫אוי, לא. הסתכלתי סביבי לראות ‬ ‫איפה אני יכול לזרוק אותה,‬
‫לא היה איפה.‬
‫למשך רגע קצר, חשבתי על זה לשנייה,‬
‫הסתכלתי קדימה‬ ‫והיה לפני ילד עם תיק גב פתוח.‬
‫לא עשיתי את זה. אני לא מפלצת.‬
‫ולא יכולתי להסיח את דעת האימא.‬
‫חשבתי, בלית ברירה, "אני צריך לבלוע אותה."‬
‫אז בלעתי אותה.‬
‫עכשיו, אני די טירון ‬ ‫כשמדובר במריחואנה אכילה.‬
‫הדברים האלה חזקים בטירוף.‬
‫זה הכה בי כמו רכבת.‬
‫כשהגעתי לסוף התור,‬
‫הייתי כל כך מסטול,‬ ‫שיכולתי לעוף הביתה גם בלי מטוס.‬
‫ידעתי שאני בצרות כשעמדתי במכונת השיקוף,‬
‫רגליים פשוקות, זרועות למעלה.‬
‫חשבתי, "למה זה לא סורק?‬
‫זה לא סורק כי זה יודע שיש לך סמים‬
‫בבטן, ילד רע."‬
‫אז הבנתי שהסיבה האמיתית‬ ‫שזה לא סורק אותי‬
‫היא כי עמדתי עם רגליים פשוקות‬ ‫וזרועות למעלה,‬
‫בגלאי מתכות רגיל.‬
‫ברגע הזה שמעתי קול קורא לי בגרמנית מאחורה,‬
‫"זה אסור."‬
‫אני לא בלשן, אבל הייתי די בטוח‬ ‫שהוא לא צעק:‬
‫"יום טוב לך, הטרקלין נמצא שם."‬
‫אני מסתובב. איש הביטחון מצביע בתוקפנות רבה‬
‫על פלג גופי האמצעי וצועק משהו בגרמנית.‬
‫אני מבין, במבט לאחור,‬ ‫שהוא הצביע על החגורה שלי.‬
‫הוא רצה שאוריד את החגורה.‬ ‫לצערי הייתי כל כך מסטול,‬
‫שאפילו לא קלטתי שאני עם חגורה.‬
‫מסיבה כלשהי, באותו רגע חשבתי שהוא מצביע‬
‫על המכנסיים שלי,‬ ‫וחשבתי שהוא רוצה שאוריד אותם.‬
‫חשבתי, "וואו, אנשי הביטחון הגרמנים‬ ‫הם ממש קפדניים."‬
‫אבל למדתי בפנימייה קתולית.‬
‫אם דמות סמכות אומרת לך להוריד מכנסיים,‬
‫אתה מוריד מכנסיים.‬
‫אז באמצע שדה התעופה של ברלין,‬
‫התחלתי לאיטי להוריד את המכנסיים שלי.‬
‫זה לא מצא חן בעיניו בכלל.‬
‫אם כבר, זה הכעיס אותו עוד יותר.‬
‫הוא המשיך לצעוק, הוא צעק: "אובן!"‬ ‫(נשמע כמו "לפתוח")‬
‫"אובן", בדקתי בגוגל, ‬ ‫זה "למעלה" בגרמנית, כלומר,‬
‫"תרים את המכנסיים למעלה".‬ ‫אני לא דובר גרמנית.‬
‫חשבתי שהוא צעק "לפתוח".‬
‫והייתי כזה, "זה הידרדר."‬
‫הדבר המדאיג ביותר בסיפור הזה,‬ ‫הוא עד כמה שיתפתי פעולה.‬
‫חשבתי, באותו רגע, שאיש ביטחון‬
‫רוצה לעשות לי חיפוש אנאלי‬ ‫לפני כל שדה התעופה,‬
‫ולא הבעתי שום מחאה.‬
‫הוא רק היה צריך לצעוק "לפתוח" פעם אחת,‬
‫ואני כבר נכנסתי לתנוחה, מוכן לבדיקה.‬
‫"אם זה מה שצריך, פריץ, זה מה שצריך.‬
‫תדחוף לשם את הזרת קודם, בבקשה.‬
‫תקרא לי מיושן, אבל אני צריך קצת חיזור."‬
‫בגלל זה אני צריך חברה.‬
‫שתשאיר אותי על המסלול.‬
‫אני לא טוב בלהיות רווק.‬
‫אני אמור להיות בסטוצים, ‬ ‫זה מה שאמורים לעשות.‬
‫אני פוחד מסטוצים. יודעים למה?‬
‫אני פוחד לחטוף משהו, כן.‬
‫לחבר שלי היה פעם סטוץ.‬
‫הוא חטף את מה שאי אפשר להיפטר ממנו.‬
‫ילדים.‬
‫הסתכלת עכשיו על הבת שלך,‬ ‫בפאנצ'ליין של הבדיחה?‬
‫זה היה אכזרי. ‬ ‫"זאת את. מחלת המין הקטנה שלי."‬
‫מה? היא אשתך? אלוהים.‬
‫אלוהים, אני ממש מצטער.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה לא מצולם.‬ ‫זה לא הולך לשום מקום, זה בסדר.‬
‫ממש שק חבטות. אני...‬
‫מייקל וייטהול היה גאה.‬
‫שאר המופע יהיה לצד הזה.‬ ‫אני אפילו לא יכול להסתכל לשם.‬
‫הבחור הזה יעלה... תפסיק לנופף לי.‬
‫זה לא משפר את המצב.‬ ‫אני כבר מרגיש נורא.‬
‫תודה לכם, אלוהי הקומדיה.‬
‫אבל חייבים להמשיך.‬
‫הנקודה היא שאני בהחלט לא מוכן לילד.‬ ‫אהיה הורה נוראי.‬
‫וואו. זה היה שלט שראיתי לא מזמן.‬
‫נהגתי בכביש, והיה בצד שלט,‬
‫"תנהגו כאילו הילדים שלכם גרים כאן."‬
‫הייתי על 130 כשנכנסתי בעץ הזה.‬
‫זה היה לא מזמן. מישהו עשה את זה?‬
‫פגעתי בטעות בילד בחופשת סקי.‬
‫מישהו צוחק שם, כאילו זה קרה לו. זה לא טוב.‬
‫זו כנראה גם לא הייתה אשמתך. ‬ ‫זה היה כל כך לא פייר.‬
‫למען האמת, המניאק הקטן ההוא חתך אותי,‬
‫בתור לבופה, ואני פשוט התפוצצתי.‬
‫האמת היא, נראה לי, שיש הורים‬ ‫שפשוט לא עוזרים לילדים שלהם.‬
‫פגשתי אישה שלילדה שלה קוראים‬
‫אייסיס (דאעש). ‬
‫אני יודע.‬
‫היא אמרה, "זה 'אלת הטבע' ביוונית."‬
‫אמרתי, "בשאר העולם, זה יריות ופצצות."‬
‫את צריכה לחשוב על שם אחר, יקירה,‬ ‫כי השם הזה נחטף.‬
‫מילה לא טובה.‬
‫זה לא היה מידע שהיא שיתפה עם הקבוצה.‬
‫היא פשוט הכניסה את זה באלגנטיות לשיחה,‬
‫כאילו זה נורמלי.‬
‫מעולם לא פגשתי אותה קודם.‬
‫אתם יכולים להבין כמה זה הדאיג אותי.‬
‫ישבנו שם בפאב, שתינו להנאתנו, ‬
‫ופתאום, הזרה המוחלטת הזאת מופיעה ואומרת,‬
‫"נראה לי שאלך הביתה, אני צריכה לקום מוקדם‬
‫לעזור לאייסיס בפרויקט."‬
‫"סליחה, מה אמרת לעזאזל?"‬
‫"מתאים לאייסיס להודיע על זה בשעה חמש‬
‫ואז אני צריכה ללכת לקנות את כל החומרים.‬
‫אני צריכה להכין תיק גב,‬ ‫לנהוג לתחנת האוטובוס.‬
‫אולי כבר אקח את זה לבית הספר בעצמי."‬
‫"תורידו את הכלבה הזאת עכשיו."‬
‫בסוף הבנתי שהיא מדברת על הבת שלה.‬
‫אמרתי, "את לא יכולה לקרוא לבת שלך אייסיס."‬
‫היא אמרה, ‬ ‫"קראתי לה אייסיס לפני ארגון הטרור."‬
‫אמרתי, "אני ממש מקווה."‬
‫אבל למרבה הצער, יש שמות שיוצאים משימוש.‬
‫בגלל זה לא רואים הרבה אדולף בטינדר.‬
‫אם להיות הוגנים כלפי היטלר,‬ ‫שזה משפט נוראי...‬
‫להתחיל איתו קטע.‬
‫אם להיות הוגנים כלפי היטלר...‬ ‫תפסיק להגיד את זה.‬
‫תמיד רציתי קאצ'פרייז,‬ ‫אבל לא נראה לי שזה הכיוון.‬
‫להגנתו של היטלר... לא, יותר גרוע!‬
‫יותר גרוע.‬
‫צלבי קרס, על זה אני רוצה לדבר.‬
‫בסדר? צלבי קרס, טוב?‬
‫דוגמה מושלמת לניכוס.‬
‫פגשתם פעם את האידיוט הזה, ‬ ‫שמנסה להגיד לכם, "אה, כן,‬
‫לא בטוח אם אתה יודע את זה,‬ ‫אבל צלב הקרס הוא למעשה‬
‫סמל בודהיסטי."‬
‫"כן, כבר לא."‬
‫"לא, הוא מסמל את עקבות הבודהה."‬
‫"יודע מה? בפעם הבאה שתיכנס לבר,‬ ‫ותראה גבר‬
‫עם ראש מגולח וקעקוע של צלב קרס על הצוואר,‬
‫תיגש אליו ותגיד לו בחברותיות, 'נמסטה'.‬
‫ונקווה שבגלגול הבא שלך‬ ‫תהיה מישהו שהוא לא בן זונה."‬
‫אולי אני נוקשה.‬
‫ברור שהאימא הזאת לא קראה‬ ‫לבתה אייסיס כדי לעורר פרובוקציה.‬
‫מסתבר שאייסיס הייתה ילדה מקסימה.‬
‫וגם אחות נפלאה לאחיה, חמאס וחיזבאללה.‬
‫לקטע הזה יש הרגשה שהוא על זמן שאול.‬
‫הדבר הכי טוב בקטע הזה הוא‬ ‫שאני עושה אותו כבר חודשים,‬
‫ואחרי שעשיתי אותו בסיבוב הופעות,‬
‫יש כל מיני אנשים שבאים אלי‬
‫ואומרים שגם לבת שלהם קוראים אייסיס.‬
‫ואני אומר לכם, זה מושך טיפוס מסוים.‬
‫הייתי בלובי הומה של מלון לפני כמה זמן,‬
‫היה שם מישהו עם ז'קט טוויד שפסע לעברי.‬
‫"ג'ק, גם הבת שלי היא אייסיס."‬
‫"אנחנו במקום ציבורי, חבר."‬
‫"בוא הנה. תוכל לצלם לה סרטון בטלפון?‬ ‫קדימה.‬
‫הוא מצלם סרטון לאייסיס."‬
‫"שתוק!"‬
‫אספר לכם עוד אחד.‬
‫מצב חברתי מביך שאני מפשל בו על בסיס יומי.‬
‫אני לא קולט ‬ ‫שהאזניות שלי לא מסונכרנות עם הטלפון,‬
‫ושכולם שומעים את המוזיקה שלי.‬
‫היה את המקרה הכי גרוע, בחדר הכושר.‬
‫כשאני הולך לחדר כושר, אני כמו "הרוק".‬
‫אין כאב, אין רווח.‬
‫אני לא משאיר שם כלום.‬ ‫ אני מוצא אופני כושר בפינה,‬
‫ועולה עליהם. מרים את הקפוצ'ון,‬ ‫מכניס את האזניות,‬
‫ומנגן משהו רגוע. אני מדבר על ספר מוקלט,‬
‫על מוזיקה קלאסית, על מוזיקה מסרטים.‬
‫אני מכוון את השיפוע ל-0.5, ‬ ‫ומדווש לי בשקט וברוגע,‬
‫כאילו אני דמות ב"מיילדת!"‬
‫רק שבמקרה הזה, כולם במכון מסתכלים עלי.‬
‫מסיבה כלשהי, המחשבה הראשונה שלי הייתה,‬
‫"הם בטח מסתכלים לכאן‬
‫כי קוודזילה הולך על זה בכל הכוח."‬
‫אז היה לי רגע נורא, שבו התחוור לי‬
‫שהסיבה האמיתית שכולם בחדר הכושר הסתכלו עלי‬
‫היא שהייתי בפינה, על אופני כושר,‬
‫עם הקפוצ'ון למעלה, אזניות באוזניים,‬ ‫משמיע לכל המכון,‬
‫את נעימת הנושא של אי.טי.‬
‫אני עוד נראה רגיל ונחמד?‬
‫כן, מישהי אחת. תודה רבה לך.‬
‫השריקה הגיעה קצת באיחור.‬
‫אבל תודה.‬
‫אספר לכם עוד סיפור אחד.‬
‫על אבא שלי.‬
‫תראו, אני יודע שהתבדחתי עליו,‬
‫אבל האמת היא שאני אוהב אותו מאוד,‬ ‫ואף פעם לא לוקח כמובן מאליו‬
‫כמה מזל יש לי שאני מטייל איתו ברחבי העולם.‬
‫אני גם כל כך גאה בו,‬
‫על כמה שהוא יוצא מאזור הנוחות שלו,‬ ‫כדי לעשות את מה שאנחנו עושים.‬
‫אני רואה צדדים חדשים באבא שלי,‬ ‫שמעולם לא חשבתי שאראה.‬
‫זה לא אומר שלפעמים‬ ‫לא דחפתי אותו יותר מדי.‬
‫אז אני רוצה להשאיר אתכם עם הסיפור הזה,‬ ‫על פעם אחת כזו.‬
‫זה היה טראומטי מאוד בזמנו.‬
‫זה היה משהו שהרגשנו שלא נוכל להכניס למופע,‬
‫כי זה הסתיים כשהוא התמוטט‬ ‫והובהל לבית החולים.‬
‫אבל...‬
‫טרגדיה פלוס זמן, שווה קומדיה.‬
‫אז הנה.‬
‫זה קרה כשנסענו לאוקראינה,‬ ‫וביקרנו בצ'רנוביל.‬
‫מישהו כאן היה פעם בצ'רנוביל, דרך אגב?‬
‫רק האישה שם.‬
‫שמרימה את ידה השלישית.‬
‫זה מקום מפחיד,‬
‫אתר האסון הגרעיני החמור ביותר בהיסטוריה.‬
‫כיום הוא בלתי מיושב,‬ ‫למעט להקות של כלבי פרא משוטטים. ‬
‫אבל, וזה מוזר, הוא עכשיו גם יעד תיירותי. ‬
‫הנאה לכל המשפחה.‬
‫יש חנות מתנות בצ'רנוביל,‬ ‫יש קנטינה בצ'רנוביל.‬
‫קנטינה בצ'רנוביל, ‬ ‫מקום שאף אדם סביר לא יאכל בו.‬
‫לצערי, אבא שלי הוא לא אדם סביר.‬
‫נכנסנו לשם, היו שם המון תיירים מיפן. ‬
‫בסוף הגעתי לראש התור.‬
‫אמרתי, "אז מה בתפריט היום?"‬
‫"בשר בלחמנייה."‬
‫"תודה, גברתי.‬
‫מה המנה הצמחונית?"‬
‫"להוציא את הבשר‬
‫מהלחמנייה."‬
‫מאה פעמים אמרתי לאבא,‬
‫"אל תאכל את הבשר בלחמנייה."‬ ‫הוא הקשיב? ממש לא. הוא אמר,‬
‫"כל החיים שלי אכלתי ארוחת צהריים‬ ‫בשעה אחת,‬
‫היום לא יהיה שונה.‬ ‫לך תמצא לי תפריט יינות."‬
‫"תפריט יינות? אנחנו בקנטינה בצ'רנוביל,‬ ‫אין תפריט יינות.‬
‫גם אם היה, ‬ ‫לא נראה לי שהיית רוצה להתקרב אליו."‬
‫"אדוני ירצה יין אדום, לבן, או זוהר בחושך?"‬
‫"אדום בבקשה. תוכל להמליץ על בציר טוב?"‬
‫"כל מה שמלפני 1986."‬
‫אמרתי, "אבא, אתה לא שותה יין.‬ ‫פשוט תשתה כוס מים."‬
‫הוא אמר, "אני לא שותה מים." ‬ ‫-"למה?"‬
‫"כי דגים מזדיינים במים."‬
‫הוא לא שותה מים.‬ ‫הוא אוכל את "הבשר" המסתורי בלחמנייה.‬
‫כעבור 45 דקות, אנחנו בוואן.‬ ‫אנחנו עם צוות הצילום,‬
‫עוברים את האזור הסגור לעבר פריפיאט,‬
‫לתוך היערות הנטושים,‬
‫המקום הרעיל והרדיואקטיבי ביותר בעולם.‬
‫ופתאום,‬
‫אבא שלי פונה אלי ולוחש לי באוזן.‬
‫"ג'ק, אני צריך שירותים."‬
‫אני פונה אליו, והוא לא נראה טוב.‬
‫באמת, לא ראיתי את הפנים שלו אדומים ככה‬
‫מאז שסיפרתי לו שיש מונדיאל נשים.‬
‫אמרתי, "אבא, אין שירותים,‬ ‫פספסת את ההזדמנות,‬
‫עכשיו אנחנו באמצע פאקינג שום מקום."‬
‫הוא תפס לי את היד, ובקול שנשמע כאילו‬
‫נכנס בו שד, הוא אומר, "עצרו את הרכב!"‬
‫מעולם לא ראיתי את אבי בפעילות גופנית.‬
‫הוא כמעט תלש את הדלת של הוואן,‬
‫ורץ לתוך היער כמו פאקינג יוסיין בולט.‬
‫פניתי לצוות הצילום ואמרתי,‬ ‫"תתחבאו מאחורי הוואן,‬
‫אני אלך לטפל בזה."‬
‫הלכתי אחרי אבא שלי ביער, ‬ ‫עברתי שלטים:‬
‫"סכנה, אין מעבר", "קרינה".‬
‫בצ'רנוביל אומרים לך כל הזמן שאסור לגעת‬
‫או להישען על שום משטח שהוא,‬ ‫בשל חשש מהרעלת קרינה. ‬
‫לכן, כשאני נכנס ליער, מתברר לי מאוד מהר,‬
‫שהדרך היחידה שבה אבי בן ה-79‬
‫יהיה מסוגל להתפנות ביער,‬
‫היא בעזרתי.‬
‫אולי קשה לכם לשמוע,‬ ‫אני הייתי צריך לחוות את זה.‬
‫אבא שלי מוריד את המכנסיים‬ ‫של חליפת שלושת החלקים שלו,‬
‫אני מחזיק אותו בשתי הידיים...‬
‫דורך על קצות כפות הרגליים שלו,‬
‫ובו זמנית,‬ ‫שנינו מתחילים לאט לאט להישען אחורה...‬
‫כאילו אנחנו עושים איזו‬ ‫תנוחת יוגה טנטרית איומה.‬
‫אני לא יכול להסתכל,‬ ‫אני צריך לחשוב על מקום שמח.‬
‫התחלתי לזמזם משהו. ‬ ‫נקרעתי מהמקום השמח שלי‬
‫על ידי קול נביחה. פקחתי עיניים.‬ ‫אחד מהכלבי הפרא הרדיואקטיביים ‬
‫מתקרב לעבר התחת של אבא שלי,‬ ‫חושב לעצמו: "ארוחת צהריים!"‬
‫אני מנסה להבריח אותו.‬ ‫אני כזה, "קישטה, בבקשה תניח לנו."‬
‫גם אבא שלי צועק, "זה מאוד לא מכובד."‬
‫אני חושב שזה היה הרגע שבו‬ ‫אוטובוס מלא תיירים יפנים עבר שם,‬
‫והייתי מוכרח להיכנס למצב של ניתוק.‬
‫זה לא צד של אבא שלי שאני רוצה לראות.‬
‫הדבר הבא שאני זוכר הוא שחזרתי לעצמי,‬ ‫הלכנו לעבר הוואן,‬
‫וחשבתי, ‬ ‫"לעולם לא אוכל עוד להסתכל לאבא בעיניים."‬
‫קראתי לצוות הצילום לצאת מהמחבוא.‬
‫ראשון יצא הבמאי, אחריו הצלם.‬
‫השלישי שיצא היה מארק, טכנאי הסאונד.‬
‫גם לו היה מבט רדוף על פניו.‬
‫ברגע הזה הבנתי שבמהלך כל אותו אירוע ביער,‬
‫היינו עם המיקרופונים עלינו.‬
‫ואז, כאילו לא יכול להיות גרוע יותר,‬
‫נשמעים גלגלים על דרך החצץ,‬ ‫ומופיע רכב משוריין.‬
‫ומתוכו יוצאים שלושה חיילים חמושים‬
‫של המשטרה הצבאית האוקראינית.‬
‫הם העריכו את המצב, ‬ ‫הם ראו את פניו האפורות של אבי,‬
‫הם ראו את השלטים שהתעלמנו מהם,‬
‫והם ראו את אתר ‬ ‫הפסולת הגרעינית של צ'רנוביל.‬
‫הם לא נראים מרוצים.‬
‫בשלב הזה אני חושב מהר ומתערב, אני כזה,‬
‫"רבותיי, לפני שתגידו משהו,‬ ‫האם אוכל רק לציין‬
‫שקראתי את כל השלטים כאן,‬ ‫ובאף אחד מהם לא כתוב‬
‫"אנא הימנעו מכניסה ליער עם שלשול פעיל."‬
‫וומבלי, הייתם פשוט מדהימים.‬
‫תודה רבה לכם.‬ ‫אני ג'ק וייטהול, לילה טוב.‬
‫- צ'רנוביל 2018 -‬
‫אין לי מושג למה אתה מחייך.‬
‫הגענו לבית חולים בצ'רנוביל.‬
‫כאילו משקים אותי לחג המולד.‬
‫- כעבור שעתיים -‬
‫למה הם בשורה? אתה לא הנסיך צ'ארלס.‬
‫אני רוצה להודות לכולכם‬ ‫על שטיפלתם בי כל כך טוב.‬
‫ותמיד יהיו לי זיכרונות טובים‬ ‫מבית החולים הזה,‬
‫ומשלושתכם, שטיפלתם בי.‬
‫- תרגום כתוביות: מיכל קאופמן -‬