Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ STAND-UP KÜLÖNKIADÁSA
Official YIFY movies site: YTS.MX
Nézd!
- Jack! - Jack!
- Jack, aláírnád ezt nekem? - Jack!
DOHÁNYOZNI TILOS
ADOMÁNYGYŰJTÉS
ARÉNA TÁPEGYSÉG
Hölgyeim és uraim!
Kérem, köszöntsék hatalmas tapssal a színpadon
Mr. Jack Whitehallt!
Helló, Wembley!
Hű, ennél rangosabb helyen nem is lehetnék.
Eléggé izgulok. Ami azt illeti,
el szoktam cseszni a fontos fellépéseket.
A legbénább akkor voltam,
amikor Károly herceg karácsonyi partiján léptem fel.
Pont olyan furcsa volt, mint ahogy hangzik.
Az első furcsa dolog az volt, hogy kijöttem,
és Károly és Camilla ott ült az első sorban
magas támlájú székeken.
Arra gondoltam: "Ugye tudjátok, hogy ez a valóság, nem a Trónok harca?"
Valamint: ne ülj az első sorba!
Az első sor a humorista szabadulókártyája.
Ha senki sem nevet, megszólítjuk az első sort.
Megkérdezzük, mi a munkájuk.
De Károly hercegtől ilyet nem kérdezhetek.
Ő a világ leghíresebb munkanélküli embere.
"Mivel foglalkozol?" "Csak üldögélek,
és várom a szüleim halálát."
"Én is."
Nem tehetem fel a "mi a munkád" kérdést,
mert az első sorban ülő pár segélyekből él.
Örülök, hogy nevettek. Ami azt illeti, akkor este ez nem sült el jól.
Egyedül Meghan nevetett, amitől még rosszabb lett.
A másik furcsaság az volt, hogy nem kaptam mikrofont,
ami konkrétan az egyetlen dolog, amire szükségem van.
Ez az egyetlen dolog, ami a közönség fölé emel.
Enélkül én csak egy őrült pasas vagyok, aki a főutcán üvöltözik.
Ezzel: "Helló! Politizálni szeretnék."
Nélküle: "Beszélgessünk Jézusról!"
Nem volt mikrofon, és ott ültek előttem.
Negyvenöt perc, nincs mese.
Negyvenöt percig szerepelni kell a királyi család előtt,
akár egy udvari bolondnak.
A végső megaláztatás viszont a műsor után történt.
Ha egy humorista elbénázza a fellépését,
nem kell, hogy a szemébe mondják.
Különösen nem Anglia jövendőbeli királya által.
Bemutattak Károly hercegnek.
Tudjátok, mi volt az első dolog, amit mondott?
"Azt hiszem, jövőre bűvészt hívunk."
Mekkora bunkó!
Nem gond. Beajánlottam a barátaimat a Magic Mike-ból.
Camilla imádta őket.
Ismerd a közönségedet! Akkor este ezt megtanultam.
Humoristaként ez fontos. Sokat kell utazni is.
Éltem Amerikában is. Vannak itt amerikaiak?
Azta! Na, jó.
Igen, biztosan amerikaiak.
Kérlek, ne lőjetek!
Nem. Tapsoljatok csak!
Csak nyugodtan! Szeretném meghódítani Amerikát.
Kizárt, hogy ez a mondat bekerüljön a műsorba.
Csak a holttestemen át.
Képletesen mondom.
Békével jöttem. Imádom Amerikát. Csodálatos hely.
Tudjátok, mire jöttem rá?
Az amerikaiak is azt csinálják, amit mi,
csak sokkal nagyobban,
és sokkal jobban.
Nálunk is vannak hülyék,
de az ottaniak klasszisokkal hülyébbek.
Nem azt mondom, hogy minden amerikai hülye.
Nem. Amerikában vannak a legokosabb emberek a világon.
Azt mondom, hogy amikor Amerika hülyeséget csinál,
ti vagytok a hülyék.
Mint amikor a falu bolondja a parkban ordibál magában.
Nálatok ez az elnök.
A világ egyre jobban elbutul. A jelek is ezt mutatják.
Elmesélek egy példát. Tucsonban voltam, Arizonában.
Lementem reggelizni a hotelben,
és a kenyérpirítóra egy táblát tettek ki, amin ez állt:
"A kenyeret vajazza meg...
használat után."
Ha nem tudod, hogy a pirítóst azután kell megvajazni,
hogy megpirítottad,
nem szabad a kenyérpirító közelébe menned.
Hacsak nem viszed magaddal a fürdőkádba.
Nem igaz? Ezt a táblát az emberiség által létrehozott
legbénább koholmányra tették.
Hölgyeim és uraim, bemutatom a szálloda
futószalagos kenyérpirítóját!
Az itt jelenlévő 10 000 ember közül
még senki nem csinált rendes pirítóst
a hotel futószalagos kenyérpirítóján.
Elképzelhetetlenül szar.
Egy kis ablakkal van ellátva,
hogy lassítva is végignézhessük a nyomorúságunkat.
Először végigmegy.
Még mindig kenyér.
Másodszor végigmegy.
Épphogy meleg.
Harmadszor végigmegy.
Szénné égett!
Konkrétan sehogy sem lehet jól beállítani!
Mint egy vörös hajú ember a szoliban. Képtelenség.
A sor mindig az előcsarnokban áll, mert egy öreg feltart mindenkit,
aki szerint jó ötlet volt beletenni egy bagelt.
Egy bagelt? Teljesen elment az eszed, tata?
Ha abban a masinában meg akarsz pirítani egy bagelt reggelire,
egy héttel előbb be kell tenni.
Mire abból lesz valami, megőszülsz.
Arra gondoltak: "Hogy tehetnénk ezt a szerkezetet még szarabbá?
Tudom már! Rakjuk a végén a béna pirítósodat egy kis tálcára,
amit egy kissé ferdén állítottunk be,
így az a szar pirítós egyből a földön landol!"
Az emberek úgy várják a felbukkanását, mint a mezőnyjátékosok a krikettlabdát.
"Ó, ez csúszós fogás lesz."
"Miért?"
"Mert én egy pszichopata vagyok, aki előre megvajazza a kenyeret."
De ennél láttam rosszabbat is.
A legrosszabb jel is ebben a hotelben volt, a medencénél.
Lementem a medencéhez, hogy megmártózzak.
Ott láttam egy olyan feliratot,
hölgyeim és uraim, amitől földbe gyökerezett a lábam,
és végigfutott a hátamon a hideg.
Így szólt:
"Kérem, tartózkodjon a medencehasználattól,
ha önnek aktív...
hasmenése van!"
Köszönöm szépen, hogy elvették a kedvemet
ettől és a világ összes többi medencéjétől.
Mert ez a felirat csak azért létezhet,
mert valaki már megtette.
Miért van az, hogy erre külön kell minket figyelmeztetni?
Félreértés ne essék, én is szeretek úszni, mint mindenki!
De elfogadom, hogy ha görcsöl a hasam,
és hasmenésem van,
akkor bizonyos tevékenységeket
hanyagolni fogok egy rövid ideig.
Az úszást,
a trambulint,
a lovaglást, az ejtőernyőzést, és valószínűleg a tandemugrást is.
Én olyan ember vagyok, akinek az életét átszövi a félelem,
hogy egy nap majd nyilvános helyen összeszarom magam.
Például, ha egy kocsiban ülök,
és elfelejtem, hogy az ülésfűtés be van kapcsolva,
egyből frászt kapok: "Basszus, megtörtént!"
Ráadásul, mi a fenét jelent ez a kifejezés?
Aktív hasmenés. Mert milyen a másik?
Inaktív?
"Igen, a hasmenés generációk óta öröklődik a családban.
A dédapám Indiába utazott, és ott rájött a hasmenés,
de szerencsére a lappangó fajtát kapta el,
így mi sosem csináltuk össze magunkat."
Feltételezem, az aktív hasmenés azt jelenti,
hogy szó szerint a seggedből jön ki.
Ha ez a helyzet, és valami rejtélyes okból
úgy döntöttél, hogy a legjobb esélyed a megváltásra
a szálloda zsúfolt medencéje,
nem hinném, hogy olyan fajta vagy, aki megáll elolvasni a táblát.
"Mi ez? 'Tilos futni, ugrálni...' A szarásról nem írnak.
Jöhet egy bomba!"
Hát ilyen világban élünk.
Figyelnünk kell mások érzéseire, érzékenységére,
érzéketlenségére
és táplálkozási szokásaira.
Megmondom, hol siklott az egész félre. Ezt muszáj nekem kimondanom.
Az isten szerelmére...
végre van elég...
tejünk.
Muszáj minden szart megfejnünk?
Nemrég elmentem kávézni.
A londoni lakásom közelében van egy durva környék:
Notting Hill.
Elmentem kávézni. A kávézás terén egyértelmű az ízlésem.
A kiszolgálásnak is annak kellett volna lennie.
De nem volt az.
Bementem, és azt mondtam: "Helló, egy tejes kávét kérek."
"És milyen tejjel kéri a kávéját, uram?
Van kókusztej, mandulatej,
van mogyorótej, kesudiótej,
van makadámiadió-tej, zabtej, rizstej, kendertej, szójatej.
Lehet babból, hüvelyesből, dióból, gabonából, zabból,
levélből, magból, fából."
"Egy mellbimbóból szeretném.
Nem fontos, milyen mellbimbóból, lehetőleg tehénéből, de mindegy.
Bármilyen mellbimbóval beérem."
Úgy nézett rám, mintha az övéből kértem volna.
Mintha én lennék a fura. Nem én vagyok!
Ti vagytok azok, akik hátul a boltban
a kurva kesudiót fejitek! Ti vagytok a furák, nem én!
Egy pillanatig nem kétlem, hogy a laktózérzékenység
komoly és súlyos betegség az emberiség számára.
De emlékeztetnék mindenkit, hogy a rákra nincs gyógymódunk,
és 12 tejhelyettesítő termék van jelenleg a piacon,
ami szerintem 11-gyel több a kelleténél.
És lám, mind jól szórakozunk!
Nem akarok TED-előadást csinálni a műsoromból.
De mindjárt bemutatok nektek egy tudományos tényt.
A tej a ciciből jön.
Ha jól emlékszem a mandulára, eléggé lapos a melle.
A mogyoró nedvét iszod!
Ó, egek!
Attól tartok, ez a probléma Londonhoz köthető.
Ezen a mostani turnén...
Azért mondom el, mert Északkelet-Angliában voltam,
egy műsort csináltunk, és egy kis hotelben szálltunk meg
a semmi közepén. Csodálatos volt. Volt ott egy idősebb úriember,
aki a hotelben reggelit szolgált fel.
A turnémenedzserem, Johnny megkérdezte, milyen fajta tej van.
És ennél jobb választ sosem hallottam.
Johnny megkérdezte: "Elnézést, milyen tej van?"
A fickó erre: "Meleg...
vagy hideg."
Hol vannak a tejivók? Van itt olyan, aki tejet iszik?
Tudjátok, hogy mi vagyunk 2020 dohányosai?
Komolyan. Majd figyeljétek, ahogy lassan kitaszít minket a társadalom!
Saját elkülönített területeink lesznek, ahol ihatjuk a mocskos tejünket.
Figyelmeztetések lesznek, mint a ciginél.
A boltban veszünk egy doboz tejet,
oldalán egy felirattal: "Vigyázat, egészséges csontot és fogakat okoz!"
És ne merészeld 2020-ban a gusztustalan, cicis tejedet...
műanyag szívószállal inni!
Az olyan lenne, mintha egyenesen az ördög farkából szívnád!
Nemrég egy barátom oktatott ki erről.
Ő az a tipikus képmutató környezetbarát.
Biztos találkoztatok ilyen nővel.
Elmeséli, hogy: "Újrahasznosítható kávéspohár
és újrahasznosítható vizespalack van a környezetbarát bevásárlótáskámban."
Egy kurva Hummerrel jöttél ide.
A szívószálról papol nekem.
"Jack, ne használj műanyag szívószálat!
Mi lesz a környezettel? Mi lesz az állatokkal?
Újrahasznosíthatót vegyél!"
"Jó, felfogtam." Elmentem és beszereztem egyet.
Elefántcsontból van. És kurvára bejött.
Rajtam nem múlik. Nem használok műanyag poharat sem.
Egy teknőspáncéllal megyek a Starbuckshoz. "Tele kérem!"
Elkezdtem újrahasznosítani a kotont is.
Ő tudja, miről beszélek.
Gyorsan kiöblítjük, és kiteregetjük száradni.
Életünk végéig elég.
Ki kell vennünk a részünket.
A minap ettem egy vegán hamburgert.
Istenem, de finom! Van egy bökkenő.
Olyan az íze, mint a rendes hamburgeré, csak...
kétszer annyiba kerül.
Bűntudatmentes.
Bármilyen feltét mehet rá. Én bacont és libamájat kértem.
Persze ez a válasz. Mindenki legyen vegán.
A lakótársam, Hugo nemrég...
Persze Hugo szerint ő csak átlagos fickó. Nem!
Remek srác. A keleti szárnyban lakik, és...
Vegán, de nem ez a lényeg. Nem akarja magát vegánnak hívni,
mert aggódott, hogy a haverok szívatni fogják. Ezért...
a vegán elnevezés helyett,
Hugo úgy döntött, hogy mostantól ő...
Kapaszkodjatok meg, mert durva lesz!
növénybarát lesz.
Szép volt, Hugo!
Ez tényleg nem hangzik hülyén, nem igaz?
Másról már nem is tud beszélni.
Azt mondta: "Jack, mondj vicceket arról, hogy növénybarát vagyok.
Tíz évvel tovább fogok élni, mint te."
"Nem hiszem, ha továbbra is növénybarátnak hívod magad.
Megfojtalak álmodban.
Nem is kell téged megfojtanom. Vegán vagy.
Ha ráteszek egy párnát az arcodra, erőd sem lesz levenni."
"Megfojtasz."
"Nem, csak oxigénmentessé teszlek."
Tartós mandulatejet már ne vegyél.
Hol vannak a vegánok? Hadd lássam!
Egy egész hadsereg. Ó, egek!
Tofuval fognak elüldözni a színpadról.
Sajnálom. De tényleg. Nem akarok zűrt.
Nem marháskodom, és szerintem te sem.
Ez a vegánok kicsúfolása volt.
És ők mindig könnyű prédák.
Mert mi tagadás, ez az életmód
jót tesz neked, jót tesz a világnak.
Azt is tudom, az emberek miért pikkelnek a vegánokra.
Alapvető emberi ösztön.
Nem bírjuk elviselni, ha bárki más valamilyen szinten képes
az önfegyelemre.
És ti is mind ilyenek vagytok, baszki!
Nem számít, miről van szó.
Lehet, hogy valaki vegán lett, vagy leszokott a piáról,
lefutotta a maratont, vagy mostantól bringával jár dolgozni.
A szád azt mondja: "Gratulálok!"
Magadban viszont:
"Köcsög!"
Mert nem akarjuk, hogy az embereknek jó életük legyen.
Azt szeretnénk, ha szarabb életük lenne, mint nekünk.
Hogy jól érezzük magunkat a szánalmas létezésünkben.
Ezért húzza fel magát a sok hülye Greta Thunbergen.
És ha már a jó életről van szó. A kiscsaj az egész világnak beszólt.
Igazi főnök. Persze, gyerek. Igen.
Még csak gyerek, de globális klímaváltozási forradalmat indított el.
Gyerekként még egy Tamagocsit sem tudtam felnevelni.
Ő meg ott beszél az ENSZ-ben:
"Mentsük meg a Földet radikális eszközökkel!"
Én meg: "Anyu, fura hangot ad ki, és azt kéri, hogy etessem meg.
Most mit tegyek?"
"Küldd bentlakásos iskolába!"
Már nincs mentségünk. Sosem volt ilyen egyszerű
jobb világpolgárrá válni.
Nemrég jártam egy boltban.
Nem a Waitrose-ban vagy a Whole Foodsban, mielőtt még beszólnátok.
Sajnálom, de nem lesz Waitrose-os vicc.
Azt mondták, nem lehet. Komolyan.
A legutóbbi turnén a menedzserem azt mondta:
"Jack, a poénjaiddal nem lehet azonosulni.
Ha humorista akarsz lenni, tudod, átlagember,
ne viccelj a Waitrose-zal!" Oké, világos.
Normális srác vagyok.
A minap az egyik kedvenc szupermarketemben voltam,
a Lidlben.
Vagy Amerikában: "Walmar."
Láttam egy feliratot: Vegánuár.
Jó ötlet. Egy hónapon át ne együnk húst.
Én benne vagyok.
De miért január?
Mindenki nevében kérem,
légyszi szálljatok már le a januárról!
Már van Józan Január. Most itt a Vegánuár.
Mondok valamit. A január már így is az év legszarabb hónapja.
Nem ilyenkor kéne lemondani a finomságokról.
Inkább most kéne újakat találni.
"Lemondasz a piáról és a húsról januárban?"
"Nem, de rászokom a heroinra."
Igen, a hónap elrepül, a karácsonyi súlyfelesleg lemegy.
Ki tart velem? 2021 - Droguár.
Erkölcsösebbnek kell lenni, mert a húsevők is azok lesznek.
Jó kérdéseket kell feltenni a jó pillanatban.
Normális srác vagyok, és elhívtam randira egy lányt a Nando's-ba.
A csirkékről kezdett kérdezgetni.
Adott helyen és időben kell a csirkékről kérdezni.
A Nando's nem az.
A szegény fickónak fogalma sem volt.
Megkérdezte, honnan van a csirke. Erre a fiú: "A hűtőből."
Így van. Jó, ha tudjuk, hogy az általunk megevett étel mit evett.
Olvastam egy cikket,
hogy a parkban már nem etethetjük a kacsákat kenyérrel.
Tudjátok, miért?
Mert felfúvódnak tőle.
Ők kacsák.
Az a dolguk,
hogy lebegjenek.
Mit számít, ha puffadtak? Az baromi jól jön nekik.
Felsorolták az alternatívákat. Kenyér helyett
adhatunk kukoricát, borsót,
vagy akár szőlőt is.
Szőlőt?
Talán kórházban látogatom meg a kacsát?
El tudjátok képzelni, mekkora seggfejnek
néznék ki, ha megjelennék a parkban,
mindenki más penészes kenyeret hajigálna nekik,
én meg egy kosár szőlőt hoznék?
"Lehet, hogy kacsák vagytok, de ma hattyúként lakmároztok.
Ne egyetek sokat, maradjon még hely a sajtnak is!
Tessék!
A Lidl legfinomabb lett Camembert-e. Jó étvágyat!"
Gluténmentes kacsák.
Mi a következő?
Áttérnek a ketogén-étrendre, az tuti.
Nem tudok lépést tartani a sok divatos étrenddel.
Vannak a méregtelenítők, a böjtölők.
A böjtölők nagyon furák. Olyan, mint egy szekta.
Vegyük az 5:2-es diétát.
"Igen, 5:2-es diétát tartok. Öt napon át akármit ehetek.
Két napig böjtölök.
És hét napon át mindenkinek mesélek róla."
Mindig el akarják mondani, hogy milyen jó is a böjt.
"Van szemem, látom, mi van előttem."
Ezek az emberek soványnak és gyengének látszanak.
Mint a hadifoglyok. "Sajnálom, nem ehetem meg a kekszet.
Most éppen böjtölök.
Elképesztő! Egyszer ki kell próbálnod.
Három napja nincs nyáltermelődésem."
"Mennyi ment le?" "Két kiló és a látomásom.
Ennél jobban még sosem éreztem magam."
Istenem!
Úgy érzem, ez a sok vicc még kísérteni fog.
Lehet, hogy fél év múlva vegán leszek.
És falafeltejet iszom.
Irigylem azokat, akik úgy élnek, ahogy én szeretnék.
Ez igaz a szerelmi életemre is.
A szerelmi életem romokban van, és nem bírom a boldog párok látványát.
Kiáltson, aki boldog kapcsolatban él!
Haver, az nem ér, ha te emeled fel a csajod kezét,
amikor felteszem a kérdést. Ekkora bunkót!
"Ő boldog."
Kiáltson az, aki boldogtalan kapcsolatban él!
Jó, lóghatunk együtt.
Imádom a boldogtalan párokat.
A múltkor egy repülőn ültem, és egy házaspár arra jött.
Nem tudom, hogy házasok voltak-e,
de 60 pluszosok voltak. Ha elmúltál 60, akkor férj és feleség vagytok.
Nincs is annál borzasztóbb, mint amikor 60 felett
barátnak és barátnőnek hívják egymást.
Ez nem az általános suli.
Tudom, hogy nem szép ilyet mondani, de igaz.
Találkoztam egy pasassal. Idős volt.
De nagyon.
A telefon arcfelismerője beenged,
ha megmutatod az egyik herédet.
Nyolcvan körül lehetett.
És így mutatta be a nőt, akivel volt: "Ő itt a barátnőm."
A legközelebbi hozzátartozód.
Arra jön a pár. A férj leült, el is aludt,
és hangosan horkolt.
A feleség ránézett,
és látszott rajta, hogy gyűlöli.
A férfi olyan hangot adott ki, mint aki megfullad.
Így csinált...
Véletlenül a nőre néztem. Az arcára volt írva:
"Ha meghal, így járt."
Le volt hajtva az asztal. A nő ráírta: "Ne élesszék újra!"
Egész út alatt hangosan horkolt. Mire leszállt a gép,
még az üvöltő kisbaba is azt mondta: "Ez egy seggfej!"
De mivel a széke hátra volt döntve, a légi utaskísérőnek oda kellett jönnie
és egyenesbe kellett állítania, különben mint tudjuk,
a gép a lángok martalékává vált volna.
Ezzel véletlenül felébresztette, és a pasas nem örült neki.
Ráförmedt a nőre: "Te jóságos ég!
Muszáj idehajolni és felébreszteni
emiatt az öt centi miatt?"
Erre a felesége: "Tapasztalatom szerint nem."
Mindenki pacsizott egymással. A pilóta bejelentést tett:
"A hölgynek a 33-as sorban, ez az, csajszi, adj neki!"
Mindenki imádta.
Kivéve én. Arra gondoltam:
"Ez volt az utolsó alkalom, hogy a szüleim mögé ültem egy repülőn."
Örülök, hogy tetszett.
Tudjátok, kinek nem tetszett, mikor először hallotta?
Michael Whitehallnak.
Egek! Mikor először hallotta,
a tőle telhető legtipikusabb választ adta.
Lejöttem a színpadról. Ott várt rám a bárpult végénél,
akár egy dühös vámpír.
"Nem tetszett a repülőgépes poénod."
Erre én: "Apu, nyilván nem ti voltatok, csak vicc volt."
Erre ő: "33-as sor? Nem akarom, hogy azt higgyék, turistaosztályon repülünk.
Most még rosszabb lett, hogy egy kicsit híressé vált.
Nem mondom, hogy a fejébe szállt a hírnév,
de amikor egy orvosi kérdőívet töltött ki, a foglalkozásához
azt írta: "Nemzeti kincs."
Ennek nem lesz jó vége.
Előbb-utóbb olyat fog mondani vagy tweetelni, hogy letiltják.
Szerepeltünk egy tévéműsorban. A címe: Mit gondolsz, ki vagy?
Mint kiderült, a válasz az, hogy "egy seggfej".
Igen, az apám felmenői között sok seggfej volt.
A család egyik ága birminghami. Erre én:
"Király! Rokona vagyok egy bandatagnak." Nem. Egy szexőrültnek.
Az egyik felmenőm egy nőcsábász volt,
aki szifiliszt vitt haza a nejének, és az őrültekházában haltak meg.
Mint kiderült, ő volt a jó fej.
Ó, igen! A másik ősöm mellett a szifiliszes olyan,
mint Teréz anya.
Ellátogattunk Walesbe, és kiderült, hogy rokona vagyok
egy walesi Tory képviselőnek, aki behozta a véres sportokat az országba,
aztán leverte a szavazati jogért küzdő walesi munkások lázadását,
és letartóztatta William Wallace-t, akit felakasztottak és felnégyeltek.
Szóval mindez kiderült. Feldúlt voltam,
meghatódtam, felkavart.
Ránéztem apámra. Kurvára semmi.
"Apa, ennél legyél feldúltabb!
Kamerák vesznek. Legalább eljátszhatnád a szomorúságot."
Erre ő: "Szomorú vagyok. Ez igazán lehangoló.
Fogalmam sem volt róla, hogy walesiek vagyunk."
Tudom, hogy idővel változik a szülőkkel kapcsolatos látásmódunk.
Gyerekként ránézel a szüleidre, és azt mondod:
"Ti vagytok a leggázabb emberek, akikkel valaha találkoztam."
Aztán idősebb leszel, bölcsebb, és magad is felnőtté válsz,
és végül azt mondod: "Tudod, mit?
Igazából nincs is baj velük."
Aztán nyugdíjba mennek, és többet vagy velük.
"Nem. Először gondoltam jól.
Nem vagytok normálisak."
A családomban a húgom járt a legrosszabbul.
Tavaly volt az eljegyzése.
Ami egy csodás pillanat lehetett volna.
Az is volt. Fél másodpercig.
Amíg be nem jelentette, hogy nem akar templomban esküdni.
Te jó ég!
Mintha azt közölte volna, hogy a Zöld Pártra szavazott.
Apa nem fogadta jól.
"Miért nem akarsz templomban házasodni, Molly?
Ha én fizetem az esküvőt, akkor nem egy kurva pajtában lesz.
Ha én fizetem az esküvőt, akkor az Isten házában lesz."
Furán nézett, mikor rájött, hogy egy mecsetben lesz.
Persze a nyomás most rajtam van. Hogy megnősüljek, gyerekem legyen.
Azt kérdezgetik: "Mikor lesz tőled unokánk?"
Én meg: "Szeretnék véget vetni a szifiliszes tömeggyilkos vérvonalnak.
Nemrég estem át az első komoly szakításomon.
Békés szakításom volt, ami az emberek szerint jó dolog.
De elárulom, hogy kurvára nem az.
Sokkal jobb, ha utálod az illetőt.
Ezt emberként mondom. Illetve művészként is.
A tragédia egyetlen előnye egy művész életében,
hogy mesterművek születnek.
Még senki nem írt klassz zenét szép szakításról,
ahol mindenki kedves maradt.
Azt akartam, tiporja össze a szívemet,
hajítsa ki a ruháimat az ablakon! Ahogy Adele-lel tették!
Ehelyett az ex-barátnőm elhívta anyámat teázni,
hogy megkönnyítse számára a szétválást.
Igen, baszd meg a kedvességed és nagylelkűséged!
A gödör mélyén akarok szenvedni!
Ehelyett a szélén állok, és a hasmenéssel poénkodom.
Az is furcsa volt, mikor barátként voltunk együtt.
Pár hónapig egy lakásban éltünk. Hát elég fura volt.
Barátként segítettünk egymásnak megszokni az új szitut.
Elmeséljem a legdurvább pillanatot?
Együtt voltunk a konyhában, és hat év alatt akkor először
fingott előttem.
És egy szót sem szóltunk.
Kimentem a konyhából, fel az emeletre,
bezárkóztam a fürdőbe,
és sírva fakadtam, mert tudtam, hogy vége van.
Egyetlen széllökéssel összetörte a szívemet.
Az új anyag egy része elég viharos.
De komolyan.
Fingott előttem,
így akart kevésbé vonzó lenni számomra.
Szó szerint le akarta fingani magát a piedesztálról.
De nem működött. Férfi vagyok. Ettől csak még jobban szerettem.
Én is igyekeztem jó fej lenni.
"Tehetek valamit azért, hogy kevésbé vonzódj hozzám?"
Erre ő: "Nem kell, köszi. Megtörtént."
Most ismét be kell vetnem magam.
Változtatnom kell a dolgokon, és azt nem szeretem.
Az ágyban nagyon maradi vagyok.
Nem vagyok egy lepedőakrobata.
A szex velem olyan, mint későn érkezni a színházba,
és keresgélni a helyünket.
Sok csetlés-botlás, pisszegés, szünet,
aztán csak egy suttogás a sötétben:
"Sajnálom."
Sajnos ilyen hang sosem volt.
Nem vagyok felkészülve ilyesmire.
Nem vagyok érzelmileg felkészülve,
mert a brit iskolarendszer terméke vagyok.
Ha az iskolában megszakadt egy kapcsolat, nem szabadott beszélni róla.
Főleg, mert sok tanár elvesztette volna a munkáját.
Azóta a legszorosabb kapcsolatom Alexával volt.
A drága Alexa. Tárol és felvesz mindent, amit mondasz,
hogy később felhasználhassa.
Pont, mint egy igazi barátnő.
Agglegényéletet élek. Ez az! Éljen az agglegénység!
Reggelit eszem vacsorára! Kurva jó!
Nem cserélek alsót egy hétig. Valaki legendát rendelt?
Ez a mosogató egyben a földszinti vécé is?
Ez már sok? Szeretem ezt a poént,
mert minden este végignézek a közönségen, és legalább négy-öt férfit látok nevetni,
aztán ránéznek az asszonyra: "Nem tudom, miről beszél."
Ez volt a legalja, vagy az, amikor a konyhában rájöttem,
hogy az egyetlen kaja a vészhelyzetre tartogatott instant leves volt?
Aztán észrevettem, hogy elvitte a vízforralót.
"Azt hiszem, a csapból folyó forró vízzel készítem el."
Nem vagyok rá büszke.
Ülök a kanapén pokrócba takarózva,
egy al dente instant csípős levest majszolva,
remélve, hogy elég erőm lesz visszatérni a munkámhoz,
vagyis, hogy sikerül-e kómába maszturbálnom magamat.
"Mondd ki a nevemet, Alexa!"
"Jack Whitehall."
"Igen!
Hiányzott apuci?"
"Keres: Michael Whitehall."
"Nem! Ne csináld!"
Kijelenthetjük, hogy kisiklott az életem.
A csúcspont az volt, amikor Németországba utaztam.
Elég szomorú volt.
Tavaly Berlinben elbúcsúztunk az egyik barátomtól,
akit júniusban veszítettünk el. Június vagy július?
Nyári esküvő volt, nem emlékszem, mikor.
Így van. A szakítás utáni önsajnálat után a megsemmisítő szakasz jön.
Nincs is ennél alkalmasabb hely, mint a boldog házas barátaid körében.
Hashtag: legyen szarabb az életed.
Akkor már három napja nem aludtam, és a berlini reptéren vagyok.
A biztonsági kapunál lévő sorban álltam,
a zsebembe nyúltam, hogy kivegyem az útlevelem,
de helyette egy füves gumimacit húztam elő.
Ajjaj! Körbenéztem, hogy hová dobhatnám,
de nem volt semmi a közelben.
Egy pillanatig átfutott az agyamon,
mert előttem állt egy gyerek nyitott hátizsákkal.
Nem tettem meg, nem vagyok szörny.
És az anyja figyelt.
Majd vonakodva azt gondoltam: "Lecsúsztatom a torkomon."
Így hát lenyeltem.
Kicsit kezdő vagyok, ha a jó öreg ehető marihuánáról van szó.
Hihetetlenül erős tud lenni.
Úgy fejbe vágott, mint egy kibaszott tehervonat.
Mire sorra kerültem,
úgy elszálltam, hogy repülő nélkül is haza tudtam volna repülni.
Tudtam, hogy nagy baj lesz, amikor beálltam a szkenner alá.
Lábakat terpeszbe, kezeket felemelni!
Én meg: "Most miért nem szkennel?
Azért, mert tudja, hogy drog van a hasadban, te kis huncut."
Aztán rájöttem, hogy azért nem szkennel,
mert terpeszben, felemelt karral álltam
egy átlagos fémdetektorban.
Ekkor mögülem egy német hangot hallottam ordítani:
"Das ist verboten."
Gondoltam, hogy ez nem azt jelenti, hogy:
"Szép napot! A váró arra van."
Megfordultam, és az őr agresszívan mutogat a derekamra,
és németül üvöltözik valamit.
Utólag rájöttem, hogy az övemre mutatott.
Le kellett volna venni az övemet. De úgy be voltam állva,
azt sem tudtam, hogy öv van rajtam.
Valamilyen oknál fogva azt hittem, hogy a nadrágomra mutat,
és azt akarja, hogy vegyem le.
"Ezek a német biztonsági őrök baromi alaposak."
De én katolikus bentlakásos iskolába jártam.
Ha egy feljebbvalód azt mondja, vedd le a gatyád,
akkor te rögtön leveszed.
Tehát a berlini reptér közepén
elkezdtem lassan lehúzni a nadrágomat.
Ez nem tetszett neki.
Igazából még dühösebb lett.
Még jobban elkezdett üvölteni. Azt, hogy: "Oben!"
Rákerestem, hogy az "oben" azt jelenti: "fel".
"Húzd fel a nadrágodat!" Nem beszélek németül.
Azt hittem, azt mondja: "Open." "Nyisd szét!"
"Nem teketóriázik."
A történet legaggasztóbb része az, hogy milyen engedelmes voltam.
Abban a percben azt hittem, hogy a biztonsági őr
át akarja vizsgálni a testnyílásomat mindenki előtt a reptér közepén,
és egyáltalán nem tiltakoztam.
Csak el kellett üvöltenie magát,
én meg máris pózba vágtam magam, felkészülve a behatolásra.
"Ha így kell lennie, Fritz, akkor így kell lennie.
Előbb a kisujjadat, ha lennél szíves!
Régimódi vagyok, előbb hódíts meg!"
Ezért kell nekem egy barátnő.
Hogy kordában tartson.
Nem bírom az egyedüllétet.
Egyéjszakás kalandok kellenének, az a normális.
Félek a kalandoktól. Hogy miért? Félek, hogy elkapok valamit.
A haveromnak volt egy egyéjszakása. Olyat kapott, amitől nem lehet szabadulni.
Gyereket.
Ránézett a lányára a vicc csattanójánál?
Ez brutális volt. "Te vagy az én kis nemi bajom."
Hogy mi? Ő a feleséged? Uramisten!
Atyaég! Nagyon sajnálom.
Semmi gond.
Nem is fog ez adásba kerülni. Semmi baj.
Túllőttem a célon.
Michael Whitehall büszke lenne.
A műsor többi része ennek az oldalnak szól. Oda már nem nézek.
Ez a fickó fel fog állni... Ne integess!
Ettől nem lesz jobb. Mindjárt elsüllyedek szégyenemben.
Köszönöm a humor isteneinek!
De folytatnunk kell.
A lényeg, hogy nem szeretnék gyereket. Szörnyű szülő lennék.
Istenem! Nemrég láttam egy jelet.
Vezetés közben láttam egy táblát az út szélén:
"Úgy vezess, mintha a gyereked itt lakna."
Kétszázzal csapódtam a fának.
Nemrég történt. Csináltatok már ilyet?
Véletlenül megütöttem egy gyereket.
Valaki úgy nevet, mintha már tett volna ilyet. Ez nem jó.
Valószínűleg nem a te hibád volt. Olyan igazságtalan.
A védelmemre szóljon, hogy a kis szaros pont elém vágott
a büfé előtti sorban, és nem tudtam megállni.
A tény az, hogy egyes szülők nem segítenek a gyerekeiknek.
Találkoztam egy nővel a minap, akinek a gyerekét
Isisnek hívják.
Tudom.
A nő: "A természet istennője a görögöknél."
Én meg: "Mindenki másnak lövöldözés és bombák."
Találj ki egy másik nevet, mert ezt már aláaknázták!
Rossz szó.
Ezt az infót nem csak megosztotta velünk.
Hanem csak közölte a beszélgetés során, mintha nem is lenne fura.
Soha életemben nem láttam ezt a nőt.
Tudjátok, mennyire aggódtam?
Ott ültünk a kocsmában, iszogattunk,
amikor hirtelen ez az idegen nő felpattan, hogy:
"Hazamegyek, mert holnap korán kelek, hogy segítsek Isisnek egy projektben."
"Bocs, de mi a tököm van?"
"Ez annyira jellemző. Délután ötkor szól,
és nekem kell megvenni az összes cuccot hozzá.
Be kell pakolnom a hátizsákba, és elvinni a buszhoz.
Akár az iskolába is elvihetném."
"Hatástalanítsd a ribancot azonnal!"
Rájöttem, hogy a gyerekéről beszél.
"Nem hívhatod a gyerekedet Isisnek!"
Erre ő: "Még a terroristák előtt adtam neki ezt a nevet."
Én meg: "Azt nagyon remélem."
Vannak bizonyos nevek, amik kikerültek a körforgásból.
Ezért nem akadsz össze túl sok Adolffal a Tinderen.
Hitler dicséretére szóljon... Szörnyű így kezdeni
bármilyen poént is.
Hitler dicsőségére szóljon... Elég már!
Szerettem volna egy szlogent, de ezt inkább hagyjuk.
Hitler védelmében... Nem! Még rosszabb!
Rosszabb.
A horogkeresztről szeretnék beszélni.
Rendben? A horogkereszt tökéletes példa az eltulajdonításra.
Ismeritek azt a seggfejt, aki elkezdi mondani: "Figyi,
nem tudom, hogy tudod-e, de a horogkereszt valójában
egy buddhista jelkép"?
"Igen. De már nem az."
"De. Buddha lábnyomát jelképezi."
"Tudod, mit? Ha legközelebb látsz a kocsmában egy fickót
borotvált fejjel és a nyakán egy horogkereszttel,
menj oda, és köszöntsd barátságosan, hogy: 'Namaste.'
Reméljük, legközelebb nem egy idiótaként reinkarnálódsz."
Persze, durva vagyok.
Nyilván ez az anya nem provokálni akar az Isis névvel.
Állítólag Isis egy aranyos kislány.
És remek testvére a két fivérének: Hamásznak és Hezbollah-nak.
Ennek a poénnak megvannak számlálva a percei.
A legjobb az, hogy ezt a poént már hónapok óta elsütöm,
a turnén is elhangzik,
és egyre több ember jön oda azzal, hogy az ő gyerekük is Isis.
És látszik, hogy ez egy konkrét embertípus számára vonzó.
A múltkor egy szálloda zsúfolt előcsarnokában voltam,
és egy tweedzakós pasas odalépett hozzám.
"Jack, a lányom is Isis."
"Ez egy nyilvános hely, haver."
"Gyere, és készíts neki egy videót a telefonnal!
Videót csinál Isisnek."
"Fogd be!”
Mesélek valami mást.
Egy kínos társadalmi helyzet, amit napi szinten elrontok.
Nem vettem észre, hogy az AirPodom nem szinkronizált a telómmal,
és mindenki hallja a lejátszási listámat.
A múltkor is megtörtént az edzőteremben.
Amikor edzek, olyan vagyok, mint a Szikla.
Ha nem fáj, nem használ.
Nem hagyok ki semmit. Találtam egy szobabiciklit a sarokban,
ráültem, felhúztam a kapucnimat, bedugtam az AirPodot a fülembe,
és valami lazát hallgatok. Például hangoskönyvet,
klasszikus zenét, filmzenét.
Beállítottam egy enyhe lejtőt, és kényelmesen tekertem,
mint a Hívják a bábát! egyik szereplője.
Csakhogy a teremben mindenki engem nézett.
Valamiért először arra gondoltam:
"Biztos azért néznek,
mert még nem láttak ilyen jól tekerni senkit."
Majd jött a szörnyű felismerés,
hogy az edzőteremben azért néz mindenki,
mert a sarokban ültem egy biciklin,
kapucnis pulcsiban, fülhallgatóval, és az egész teremben
az E.T. zenéje szólt.
Jól nézek ki?
Igen. Egy nő. Köszönöm szépen.
A füttyszó kicsit későn jött.
De köszönöm.
Mesélek még valamit.
Apámról.
Tudom, hogy kifiguráztam,
de valójában nagyon szeretem. És nagyon jól tudom,
hogy milyen szerencsém van, hogy együtt utazunk a világban.
Büszke vagyok rá, hogy kimozdul a komfortzónájából,
és megteszi, amit kell.
Olyan oldaláról is megismertem, amiről azt hittem, sosem láthatok.
Ez nem azt jelenti, hogy néha nem lőttem túl a célon.
Elmesélek egy történetet, amikor pontosan ezt tettem.
Akkor ez nagy trauma volt.
Úgy éreztük, nem rakhatjuk be a műsorba,
mert az lett a vége, hogy összeesett, és kórházba került.
Azonban...
a tragédia plusz az idő egyenlő a humorral.
Akkor elmondom.
Akkor történt, amikor ellátogattunk Csernobilba.
Járt valaki közületek Csernobilban?
Csak ott az a hölgy.
Feltette a harmadik kezét.
Rémisztő egy hely,
a történelem legnagyobb nukleáris katasztrófájának helyszíne.
Nem lakik ott senki, eltekintve néhány kóbor kutyától,
és furcsa mód most már turisztikai célpont is.
Móka az egész családnak.
Van ajándékboltjuk és büféjük is.
Egy csernobili büfében egyetlen épeszű ember sem enne.
Sajnos apám nem épeszű.
Bementünk, tele volt japán turistákkal.
Végül én kerülök sorra.
"Milyen étel van ma az étlapon?"
"Hús zsemlében."
"Köszönöm, hölgyem.
Vegetáriánus étel van?"
"Kiveszed a húst...
a zsemléből."
Százszor elmondtam apának:
"Ne edd meg a húst!" Hallgatott rám? Lófaszt! Azt mondta:
"Életem minden napján pontban egykor ebédeltem,
ma sem teszek kivételt. Keresd meg a borlapot!"
"Borlap? Egy csernobili büfében vagyunk, itt nincs borlap.
Még ha van is, nem kéne megközelíteni."
"Vöröset, fehéret, vagy sötétben világítót kér?"
"Vöröset. Tudna ajánlani egy jó évjáratot?
"Bármit 1986 előttről."
Azt mondtam: "Apa, nem ihatsz bort. Igyál vizet!"
Erre ő: "Nem iszom vizet." "Miért?"
"Mert a halak abban dugnak."
Nem iszik vizet. De a titokzatos "húst" megeszi.
Negyvenöt perc múlva egy furgonban ülünk a stábunkkal együtt,
és a tiltott zónában haladunk Pripjaty felé,
az elhagyatott erdőben,
a világ legmérgezőbb és radioaktív helyén.
Amikor hirtelen apám felém fordul, és a fülembe súgja:
"Jack, ki kell mennem."
Ránézek, és látom, hogy pocsékul fest.
Még sosem láttam ilyen vörösnek az arcát,
mióta közöltem, hogy van női foci-vb.
Mondom: "Apa, most nem tudsz vécére menni,
mert az isten háta mögött vagyunk."
Megfogta a karomat, és olyan hangon szólt,
mintha megszállta volna egy démon: "Állítsd meg a kocsit!"
Apám soha életében nem végzett testmozgást.
Konkrétan feltépte a furgon ajtaját,
és úgy rohant az erdőbe, mintha ő lenne Usain Bolt, baszki!
Azt mondtam a stábnak: "Bújjatok a kocsi mögé,
én megyek és intézkedem."
Megyek apám után, el a táblák mellett:
"Vigyázat! Belépni tilos! Sugárveszély!"
Csernobilban figyelmeztetnek, hogy ne érjünk hozzá
és ne támaszkodjunk neki semminek a sugárfertőzés veszélye miatt.
Így amint beléptem az erdőbe, hamar világossá vált számomra,
hogy a 79 éves apám
csak úgy könnyíthet magán az erdőben,
ha segítek neki.
Lehet grimaszolni, de nekem kellett átélnem.
Apám lehúzza a háromrészes öltönyének nadrágját,
két kézzel megfogom őt...
rálépek a lábfejére...
és egyszerre mindketten hátradőlünk,
mintha valami tantrikus jógapózt gyakorolnánk.
Nem nézek rá, valami szépre kell gondolnom.
Dudorászni kezdek. De kizökkent a nyugalmamból
az ugatás hangja. Kinyitom a szemem. Az egyik kóbor, radioaktív kutya
elindul apám segge felé, és arra gondol: "Íme a vacsora!"
Próbálom elijeszteni, nagyjából így: "Hess, hagyj minket békén!"
Apám is ordít: "Ez annyira megalázó, baszki!"
És amikor a japán turistákkal teli busz elszáguldott mellettünk,
akkor kerültem katatón állapotba.
Apámnak erre az oldalára nem voltam kíváncsi.
A következő dolog, amire emlékszem, hogy a furgon felé megyek,
és arra gondolok: "Többé nem tudok apa szemébe nézni."
Előhívom a stábtagokat a rejtekhelyükről.
Először a rendező, aztán az operatőr jön.
A harmadik ember Marc volt, a hangmérnökünk.
Az ő arcán is rémület ült.
Ekkor jöttem rá, hogy az egész erdőbeli kalandunk alatt
be voltunk mikrofonozva.
Aztán, mintha ez nem lenne elég,
a kavicsok megcsikordulnak, és egy páncélozott jármű érkezik.
A páncélozott járműből az ukrán katonai rendőrség
három fegyveres tagja száll ki.
Felmérik a helyzetet, látják apám sápadt arcát,
látják az általunk semmibe vett táblákat,
és látják Csernobil második legborzalmasabb nukleáris szennyeződését.
Nem igazán örülnek neki.
Ezen a ponton közbelépek, és azt mondom:
"Uraim, mielőtt bármit mondanának, kihangsúlyoznám,
hogy elolvastam az összes táblát, és egyiken sem írják, hogy:
'Akinek aktív hasmenése van, kérem, ne lépjen az erdőbe!'"
Wembley, csodálatosak voltatok!
Köszönöm szépen! Jack Whitehall voltam. Jó éjt!
CSERNOBIL, 2018.
Nem tudom, miért vigyorogsz.
Egy csernobili kórházba kerültünk.
Mint akit bepácolnak karácsonyra.
KÉT ÓRÁVAL KÉSŐBB
Miért sorakoznak? Nem vagy Károly herceg.
Szeretném megköszönni, hogy gondomat viselték.
Emlékeimben fogom őrizni ezt a kórházat,
és önöket, amiért vigyáztak rám.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara