Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Se!
WEMBLEY SCENEDØR
-Jack! -Jack!
-Jack, kan du signere denne? -Jack!
RØYKING FORBUDT
INNSAMLING
STRØMFORSYNING
Mine damer og herrer,
la oss gå skikkelig bananas og ta vel imot:
Mr. Jack Whitehall!
Hallo, Wembley!
Wow, det blir ikke mer prestisjetungt enn dette.
Jeg er ganske nervøs. For å være ærlig så driter jeg meg ofte ut på store show.
Den verste opptredenen jeg har gjort,
var da jeg var booket til prins Charles' juleselskap.
Det var akkurat så rart som det høres ut.
Det første merkelige var da jeg gikk ut på scenen.
Charles og Camilla satt på første rad,
i stoler med høy rygg.
Jeg tenkte: "Dere vet at dette er virkeligheten, ikke Game of Thrones?"
Og ikke sitt på første rad.
Første rad er komikerens "du slipper ut av fengsel"-kort.
Hvis vitsene ikke fungerer, spør du de på første rad hva de jobber med.
Jeg kan ikke spørre prins Charles om jobben hans.
Han er klodens mest berømte arbeidsløse mann.
"Hva jobber du med?"
"Sitter og venter på at foreldrene mine skal dø."
"Jeg også."
Jeg kunne ikke dra "hva jobber du med?",
for første rad er et par på sosialhjelp.
Hyggelig dere likte vitsen. Den falt ikke i god jord den kvelden.
Meghan var den eneste som lo, noe som ikke hjalp.
Det andre merkelige var at de ikke ga meg en mikrofon,
bokstavelig talt det eneste en komiker trenger.
Dette er det eneste som gir meg status over dere.
Uten denne er jeg bare en sprø fyr som går og roper i gågata.
Med denne: "Hei, jeg skal snakke litt om politikk."
Uten den: "La meg fortelle dere om Jesus!"
Ingen mikrofon, de to på første rad.
Førtifem minutter å fylle.
Førtifem minutter med å danse rundt foran kongefamilien
som om jeg var en jævla hoffnarr.
Men min siste rest av verdighet forsvant etter showet.
Som komiker vet du det når du har gjort et dårlig show.
Du trenger ikke å bli fortalt det.
Du trenger ikke å bli ertet av Englands neste konge.
Jeg fikk hilse på prins Charles.
Vet du hva han sa til meg?
"Neste år satser vi på en tryllekunstner."
Frekke jævel!
Det går fint. Jeg introduserte ham for vennene mine på Magic Mike.
Camilla elsket dem.
Kjenn ditt publikum. Det er leksen fra kvelden.
Det er viktig. Det er vanskelig når du reiser mye.
Jeg bodde i USA en stund. Noen amerikanere her?
Oi, ja vel.
Jepp, helt klart amerikanere.
Vær så snill, ikke skyt.
Nei. Klapp alt dere vil. Sir…
La dem klappe. Jeg prøver ennå å bryte ned USA.
Den kommentaren vil aldri i livet komme med i specialen.
Over mitt lik.
Det er en talemåte.
Jeg kommer i fred. Jeg elsker USA. Fantastisk sted.
Vet dere hva jeg har innsett?
Dere amerikanere gjør alt vi gjør, men dere gjør det større,
og dere gjør det bedre.
Vi har også dumme folk...
Men deres idioter er i verdensklasse.
Jeg sier ikke: "Alle amerikanere er dumme."
Nei, USA har også klodens smarteste mennesker.
Jeg sier bare at når USA gjør noe dumt,
så gjør dere det skikkelig dumt.
Lansbytullingen vår vandrer rundt i parken og roper.
Deres er president.
Verden blir stadig dummere. Man ser ulike tegn på det.
Jeg skal gi dere et eksempel. Jeg var i Tucson, Arizona.
Jeg skulle spise frokost på hotellet,
og på brødristeren var det en advarsel hvor det sto:
"Vennligst smør brødet...
...etter bruk."
Om du ikke vet at det er meningen at du skal smøre brødet
etter at det er ristet...
...så bør du ikke få komme i nærheten av en brødrister.
Med mindre du tar den med inn på badet.
Det skal sies at advarselen sto på den verste oppfinnelsen
i menneskehetens historie.
Mine damer og herrer, jeg gir dere: hotell...
...samlebånd-brødristeren.
Ingen på denne 10 000-mannssterke arenaen
har noensinne laget et godt stykke ristet brød
på en hotell-samlebåndbrødrister.
Det er ubegripelig elendige.
Og praktisk utstyrt med et lite vindu,
så du kan se elendigheten din utspille seg i sakte film.
Første gang gjennom.
Fortsatt brød.
Andre gang gjennom.
Lunken.
Tredje gang gjennom.
Sprøsvidd!
Det finnes ingen innstilling for å få det riktig!
Det er som å legge en rødtopp på en solseng. Umulig.
Det er alltid kø ut i lobbyen fordi du ble stående bak en gammel mann
som fikk det for seg å riste en bagel.
En bagel? Er du ikke god i hodet, Bestefar?
Om du vil riste en bagel i den maskinen i tide til frokost,
så skulle du lagt den inn for en uke siden.
Innen den er sprø, kan du være det også.
Og så må noen ha sagt: "Hvordan kan vi lage maskinen enda verre?
Jo, la brødet komme ut på et lite brett
som monteres på undersiden i en svak vinkel,
så det pokkers brødet flyr ut og lander på gulvet."
Folk venter på at den skal sprette ut, som ballgutter som venter på ballen.
"Denne blir ikke enkel å ta imot, du!"
"Hvorfor det?"
"Jeg er en av psykopatene som liker å smøre brødet først."
Det var ikke det verste skiltet.
Det verste skiltet var på samme hotell, men ved bassenget.
Jeg gikk ned for en forfriskende dukkert
i hotellbassenget da jeg så et skilt,
som, mine damer og herrer, fikk meg til å stanse,
og det ga meg gysninger inn til margen.
Det sto følgende:
"Vennligst avstå fra å bruke hotellbassenget
hvis du har aktiv...
...diaré."
Takk for at dere fratar meg lysten til å svømme i dette, eller noe annet basseng,
noen gang igjen.
For det skiltet kan kun eksistere
fordi noen har gjort det!
Hvordan er det noe vi trenger et skilt for å forstå?!
Ikke misforstå, jeg er like glad i å svømme som de fleste andre.
Men jeg godtar at om jeg kjenner på meg
kommende aktiv diaré,
at det er visse aktiviteter
jeg ikke kan utføre i en kort periode.
Svømming,
trampolinehopping,
ridning, fallskjermhopping, antagelig tandem-fallskjermhopping også.
Personlig er jeg av typen som lar hverdagen styres av frykten for
å én dag bæsje på meg blant folk.
For eksempel, hver gang jeg er i en bil,
og ikke er klar over at setevarmen står på,
så tenker jeg: "Faen. I dag skjedde det."
Og, enda viktigere, hva i all verden betyr det egentlig?
"Aktiv diaré". I motsetning til hva?
Inaktiv diaré?
"Ja, vi har hatt diaré i familien i generasjoner.
Min oldefar pådro seg Dehli-mage da han reise i India,
men fordi det er den inaktive typen, har ingen av oss noen gang bæsjet på oss."
Jeg kan bare anta at "aktiv diaré"
betyr at den bokstavelig talt kommer ut av ræva di.
Hvis det er tilfelle, og du av en eller annen grunn
har bestemt deg for at din beste sjanse for frelse
er det overfylte hotellbassenget,
så tror jeg ikke du er av typen som stanser for å lese skilt.
"Hva står det? Ingen løping eller stuping. Men ingenting om bæsjing. Bomba!"
Sånn er verden vi lever i.
Vi må ta hensyn til alles følelser, alles toleranser, alles intoleranser,
alles kostholdskrav.
Jeg skal si hvor det har gått for langt, og jeg må være den som sier dette.
For Guds skyld...
Vi har nok...
...melketyper nå.
Kan alle bare slutte... Å melke ting!
Jeg kjøpte meg en kaffe.
I nærheten av der jeg bor, en røff del av London
kalt Notting Hill.
Jeg gikk inn. Jeg har veldig enkel kaffesmak.
Det burde ha vært en enkel transaksjon.
Det var alt annet enn enkelt.
Jeg gikk inn og sa: "Hei, en kaffe med melk, takk."
"Ok, sir, hva slags melk vil du ha i kaffen?
Vi har kokosmelk, mandelmelk,
hasselnøttmelk, cashewnøttmelk,
makadamianøttmelk, havremelk, rismelk, hampmelk,
soyamelk. Melk fra bønner, linser, nøtter, korn, havre, lin,
blader, frø, trær."
"Fra en brystvorte, takk.
Samme hvilken, helst en ku sin, men jeg er ikke kresen.
Jeg tar den brystvorten jeg kan få."
Hun så på meg som om jeg hadde bedt om hennes.
Som om jeg var den rare. Jeg er ikke rar.
Det er du som står på bakrommet med vennene dine
og melker jævla cashewnøtter.
Jeg tviler ikke et sekund på at laktoseintoleranse er
et alvorlig problem for menneskeheten.
Men la meg minne dere på at vi ennå ikke har funnet en kur for kreft,
mens vi har 12 ulike melkeerstatninger på markedet,
noe jeg vil påstå er 11 flere enn vi trenger.
Men vi er her for å more oss.
Specialen min skal ikke bli en TED-konferanse.
Men jeg har sofistikert vitenskap å slå i bordet med her.
Melk må komme fra en pupp.
Sist jeg sjekket, så var mandelen ganske flatbrystet.
Du drikker nøttesaft.
Uff...
Jeg er redd dette egentlig er et London-problem.
På denne turneen...
Jeg nevner det fordi jeg var i Nordøst-England,
vi hadde et show der, og vi bodde på et knøttlite hotell
midt i ingensteds. Helt fantastisk. Det var en eldre mann
som serverte frokost på dette hotellet.
Turnémanageren min, Johnny, spurte ham om melkesituasjonen.
Han fikk det beste svaret noensinne.
Han sa: "Unnskyld, hva slags melk har dere?"
Fyren svarte: "Varm...
...eller kald."
Har vi noen melkedrikkere her i kveld?
Dere innser at vi er de nye røykerne?
Jeg mener det. Vi blir sakte, men sikkert fryst ut av samfunnet.
De vil gi oss anviste plasser der vi kan drikke den skitne puppemelken vår.
Snart står det advarsler på melkekartongen.
Du går inn på butikken, henter en melk,
og ser et klistremerke: "Advarsel!
Kan forårsake friske bein og tenner."
Og ikke våg, i 2020, å drikke den motbydelige puppemelken...
...med sugerør.
Nei, du kan like gjerne suge den direkte fra djevelens pikk.
Jeg fikk den leksen av en venn av meg, som er en miljøvernshykler.
Vet ikke om dere har truffet henne.
Hun har egen gjenbrukskopp,
og egen vannflaske, alt i et miljøvennlig handlenett.
"Du kjørte hit i en jævla Hummer!"
Hun begynner å mase om sugerør:
"Jack, du må slutte å bruke plastsugerør.
Hva med miljøet? Hva med dyrelivet?
Du må bruke gjenbrukssugerør.
Ja vel, jeg skaffet meg et gjenbrukssugerør.
Det er laget av elfenben. Funker jævla bra.
Jeg gjør min del. Bruker ikke kaffekopp lenger,
jeg tar med skilpaddeskallet mitt til Starbucks. "Fyll dette."
Og jeg har begynt å gjenbruke kondomer, så...
Den store fyren vet hva jeg snakker om!
Skyll den, fjern all nøttesaft, heng den til tørk.
En pose for livet.
Vi må gjøre vår del.
Jeg spiste den veganske Impossible Burger. Herregud, fantastisk. Her er vrien.
Det smaker som en vanlig hamburger, men...
For prisen av to hamburgere.
Uten skyldfølelse.
Og du kan velge tilbehør. Jeg tok bacon og foie gras.
Det er selvsagt svaret. Alle burde bli veganere.
Bo-kameraten min, Hugo, for litt siden...
Selvsagt... Hugo. "Jeg er bare en normal fyr." Nei.
"Hugester" er en super fyr. Han bor i østfløyen, og…
Han er veganer, men han ville ikke kalle seg veganer,
for han var redd vennene hans ville plage ham. Så...
I stedet for å kalle seg veganer, bestemte Hugo seg for å identifisere seg som...
Gjør dere klare, for denne er god:
"Plantepositiv."
Bra jobba, Hugo.
Der snek du deg vellykket unna mobberne, hva?
Nå er det bokstavelig talt annethvert ord han sier.
"Jack, du kan vitse så mye du vil om at jeg er plantepositiv.
Jeg kommer til å leve ti år lenger enn deg."
"Ja, hvis du slutter å kalle deg plantepositiv rundt meg.
Jeg kveler deg i søvne.
Jeg trenger ikke engang kvele deg. Du er veganer.
Jeg legger puten over ansiktet ditt, du orker ikke løfte den vekk."
"Du kveler meg."
"Nei, jeg gjør deg oksygennegativ."
Det nytter ikke å gråte over spilt nøttesaft.
Har vi noen veganere her i kveld?
Ok, en hel hær av dem. Å, kjære.
Jeg vil bli buet av scenen i et regn av tofu.
Nei da, jeg beklager. Jeg kommer i fred.
Jeg vil ikke ha en "beef" (kjøtt), og ikke dere heller.
Det var mobbing av veganere.
Og det er, tilgi ordspillet, lavthengende frukt.
For ingen kan nekte for at deres livsvalg
er 100 % bedre både for dere og for verden.
Jeg vet også hvorfor mennesker alltid hakker på veganere.
Det er menneskelig instinkt.
Vi utstår ikke personer som utviser noen som helst form for selvkontroll.
Og det gjør faen meg dere.
Det spiller ingen rolle hva det går ut på.
En som har blitt veganer, en som har sluttet å drikke,
en som løper maraton, en som har begynt å sykle til jobb.
Munnen din sier: "Å, så fint for deg!"
Og hodet ditt sier:
"Fitte."
For vi ikke vil ha folk som emneknagg lever-sitt-beste-liv.
Vi vil at de emneknagg har-et-kjipere-liv-enn-oss.
Så vi kan føle oss bedre med vår patetiske eksistens.
Det er derfor Greta Thunberg provoserer drittsekkene.
Snakk om å leve sitt beste liv. Hun har gjort hele verden til skamme.
Den jenta er helt sjef. Hun er et barn. Ja!
Hun er et barn, og hun har startet en klimarevolusjon.
Jeg kunne knapt starte en Tamagotchi da jeg var liten.
Hun står foran FN og sier:
"Vi må redde planeten med radikal handling."
Jeg sa: "Mamma, den lager en rar lyd og ber meg om å mate den,
hva gjør jeg?"
"Bare send den på kostskole."
Og vi har ingen unnskyldninger. Det har blitt så enkelt å være en bedre borger.
Jeg var på butikken her om dagen.
Ikke Waitrose eller Whole Foods, så ikke døm meg.
Beklager, men jeg gjør ikke Waitrose-vitser. Jeg får ikke lov.
Etter forrige turné sa manageren min:
"Jack, folk forstår ikke referansene dine.
Hvis du vil bli en komiker som er en mann av folket,
så kutt ut Waitrose-greiene." Oppfattet.
For jeg er en normal fyr.
Så her om dagen var jeg matbutikken, favoritten min:
"Lie-dl."
Eller, når jeg er i USA, "Walmar".
Jeg så et skilt i butikken, for Veganuar.
Det er en god idé å ha en kjøttfri måned.
Helt med på det.
Men hvorfor januar?
På vegne av alle vil jeg bare si:
Hold dere for helvete unna januar!
Vi har allerede "hvit januar". Nå skal vi også ha "veganuar".
La meg avsløre noe: januar er allerede årets kjipeste måned!
Det er ikke måneden å kutte ut laster på.
Det er heller måneden der du burde tillegge deg nye.
"Jack, dropper du sprit og kjøtt i januar?"
"Nei, men jeg skal begynne med heroin."
Måneden flyr forbi, og julevekten bare renner av.
Hvem er med meg? 2021: Heroinuar!
Man må bli mer etisk.
For kjøttetere kan også være mer etiske nå.
Stille de rette spørsmålene. Velg rett øyeblikk.
Jeg er en normal fyr, så jeg tok med en jente på date til "Nan-doss".
Hun begynte å spørre om kyllingen.
Det er en tid og et sted for å stille spørsmål om kyllingen.
Nando's er ikke det stedet.
Den stakkars fyren hadde ikke peiling.
Hun spurte hvor kyllingen var fra. Han sa: "Kjøleskapet."
Du må være klar over maten som spises
av maten vi spiser.
Jeg leste en artikkel
der det sto at du ikke lenger kan gi brød til endene i parken.
Vet dere hvorfor?
Det gjør dem oppblåste.
De er ender.
Jobben deres...
...er å flyte.
Hva har det å si om de er oppblåste? Det er heller en jævla fordel!
Og det var alternativer. I stedet for å gi dem brød
kan du gi dem maiskorn, du kan gi dem erter,
du kan gi dem druer.
Druer?
Besøker jeg den anda på sykehuset?
Se for dere for en dust jeg ville virke
om jeg dukket opp i parken i nabolaget,
hvor alle andre står og kaster mugne brødbiter,
og jeg kommer med en boks druer.
"Dere er kanskje ender, men i dag skal dere spise som svaner.
Ikke spis dere for mette, dere vil ikke orke ostefatet. Vær så god!
Lie-dls fineste latviske Camembert. Kom igjen, kos dere."
Glutenfrie ender.
Hva blir det neste?
De kommer til å begynne på keto.
Jeg klarer ikke å holde tritt med alle diettene. Det er en ny hver uke.
Du har juicedrikkere, fastere...
Fasterne er de merkeligste. De er som en kult.
Fast med 5:2-dietten.
"Jeg går på 5:2-dietten. I fem dager spiser jeg det jeg vil.
Så faster jeg i to dager.
Og i sju dager prater jeg om det til absolutt alle."
De er desperate etter å fortelle hvor bra det er å faste.
"Jeg har øyne i hodet, jeg ser hva som står foran meg."
Disse folkene ser utmagrede ut, fysisk svake.
Som krigsfanger! "Beklager, jeg kan ikke spise den kjeksen.
Jeg faster for øyeblikket.
Det er helt utrolig, du må bare prøve det.
Jeg har ikke produsert spytt på tre dager."
"Hva har du mistet?" "To kilo og synet mitt.
Jeg har aldri følt meg så bra."
Herregud.
Jeg tror mye av materialet vil slå tilbake.
Om seks måneder er jeg garantert veganer.
Og drikker falafelmelk.
Jeg er bare sjalu på folk som lever det livet jeg vil leve.
Det samme med kjærlighetslivet.
Kjærlighetslivet mitt er en katastrofe, så jeg utstår ikke lykkelige par.
Få høre det om dere er i et lykkelig forhold.
Kompis, det er juks å presse hånda til dama opp
når jeg stiller det spørsmålet. En skikkelig huleboer.
"Hun glad!"
Få høre det om dere er i et ulykkelig forhold.
Jeg kan omgås dere.
Jeg elsker å se ulykkelige par. Som her om dagen, jeg var på flyet,
et ektepar gikk på.
Jeg vet ikke om de var gift eller ikke,
men de var over 60, og om man er over 60, så er man mann og kone, uansett.
Det finnes ikke noe kleinere enn folk over 60
som omtaler seg selv som "kjærester".
Dere går ikke på barneskolen.
Det er aldersdiskriminerende, men det er sant.
Jeg traff en gammel fyr her forleden. Skikkelig gammel.
Du kunne hacket ansikts-ID-en hans
ved å vise den et bilde av testiklene dine.
Han måtte nærme seg 80.
Han introduserte meg for kvinnen han var sammen med, som "kjæresten sin".
Hun er din pårørende.
Paret går inn. Mannen setter seg, han sovner øyeblikkelig
og begynner å snorke høyt.
Kona ser på ham,
og avskyr ham med hver eneste fiber i kroppen.
På et punkt gjorde han den greia der det ser ut som man kveles...
Jeg møtte tilfeldigvis blikket hennes. Det sa: "Hysj..."
"Om han dør, så dør han."
Han har brettet nede. Hun har skrevet: "Ikke gjenoppliv."
Han snorket hele flyturen. Innen vi skulle lande,
tenkte selv det vrælende spedbarnet: "For en drittsekk."
Men fordi setet hans var en anelse lent bakover,
måtte flyvertinnen komme bort
og rette det opp, for ellers, som vi alle vet,
ville flyet ha eksplodert i flammer.
Da hun gjorde det, kom hun også til å vekke ham, og han ble ikke glad.
Han glefset til henne. "Ærlig talt,
er det virkelig nødvendig å vekke meg
for fem skarve centimeter?"
Og kona sa: "Ikke slik jeg opplever det."
Folk ga hverandre high-five. Piloten snakket over høytaleranlegget.
"Til damen på rad 33: stå på, jente!"
Alle elsket det.
Bortsett fra meg. Jeg tenkte:
"Dette er siste jævla gang jeg sitter bak foreldrene mine på et fly."
Hyggelig dere likte den.
Vet dere hvem som ikke likte den da han hørte den?
Michael Whitehall.
Herregud. Første gang han hørte vitsen,
hadde han den mest typiske Michael Whitehall-responsen.
Jeg kom av scenen etterpå. Han satt og ventet i baren
som en forbannet vampyr.
Han sa: "Jeg likte ikke den nye fly-vitsen."
Jeg sa: "Den handlet jo ikke om dere, det var bare en spøk."
Han sa: "Rad 33? Jeg vil ikke at folk skal tro at vi flyr økonomi-klasse."
Han har blitt enda verre nå som han er en slags kjendis.
Jeg sier ikke at det går ham til hodet, men her forleden fylte han ut et skjema,
og under "Yrke" skrev han "nasjonalskatt".
Det kommer ikke til å vare.
Til slutt sier eller tvitrer han noe som får ham avlyst.
Vi deltok i et show om slekt på BBC. Hvem tror du at du er?
Svaret er "en drittsekk".
Faren min kommer fra en lang rekke drittsekker, viser det seg.
Den ene siden av familien er fra Birmingham.
Jeg tenkte: "Jeg er i slekt med en Peaky Blinder!" Niks. Sexpest.
En av forfedrene mine var en utro svindler med syfilis
som smittet sin kone, og begge døde på mentalsykehus.
Det viste seg at han var den gode av dem.
Jepp, min andre forfader fikk gamle Utro McSyfilis
til å se ut som mor Teresa.
Den andre siden kommer fra Wales. Jeg er visstnok i slekt
med en fremtredende walisisk Tory-MP som introduserte blodsporter,
slo ned et opprør av arbeidere som slåss for stemmerett,
og fikk William Wallace fra Wales arrestert og hengt for forræderi.
Da jeg ble klar over dette, ble jeg lei meg, rystet, opprevet.
Jeg så bort på faren min. Helt jævla blank.
Jeg tenkte: "Se mer rystet ut.
Det er kameraer på oss. Lat som om du er lei deg."
Han sa: "Jeg er trist. Dette er dypt deprimerende.
Jeg ante ikke at vi var walisiske."
Jeg forstår at man endrer syn på foreldrene sine over tid.
Barn ser på foreldrene sine og tenker:
"Dere er de mest pinlige personene jeg har sett i hele mitt liv."
Så blir du litt eldre, litt klokere, du blir voksen selv,
til slutt tenker du: "Vet du hva?
Jeg tror ikke de to der er så dumme allikevel."
Så pensjonerer de seg, dere er mer sammen, og du tenker: "Niks, jeg hadde rett.
Dere er faen ikke gode."
I familien min går det verst utover søsteren min.
Hun forlovet seg i fjor.
Burde ha vært et fint øyeblikk for familien.
Og det var det, i et halvt sekund.
Helt til hun sa at hun ikke ville gifte seg i en kirke.
Kjære vene...
Man skulle tro hun fortalte ham at hun stemte på Green.
Falt ikke i god jord.
Han sa: "Hva mener du med at du ikke vil gifte deg i kirken, Molly?
Om jeg skal betale for bryllupet, så skal du ikke ha det i en jævla låve.
Om jeg skal betale for bryllupet, skal det finne sted i et gudshus."
Ansiktsuttrykket når han finner ut at vi har bestilt en moské.
Nå er presset på meg.
For å gifte seg. For å få barn.
De spør: "Når skal du gi oss et barnebarn?"
"Jeg prøver å avslutte denne blodlinjen av syfilitiske massemordere."
Jeg hadde nylig mitt første ordentlige brudd.
Vi skiltes som venner, noe folk forteller deg at er fint.
Det kan jeg si: det er det faen ikke.
Det er mye bedre å hate personen.
Jeg sier det som person, men også som kunstner.
Fordelen ved å oppleve en tragedie som kunstner er
at det kan inspirere store verk.
Ingen har skrevet et strålende album om et pent brudd,
der alle oppførte seg upåklagelig.
Hun skulle trampet på hjertet mitt,
kastet klærne mine ut vinduet. Som en sang av Adele.
I stedet drakk eksen min te med moren min
for å hjelpe henne å håndtere bruddet.
Faen ta deg og godheten og sjenerøsiteten din.
Jeg vil drukne i selvmedlidenhet.
I stedet er jeg på grunna og forteller vitser om diaré.
Og den rare situasjonen der jeg og eksen bare var venner.
Vi bodde sammen i et par måneder etter bruddet. Det var rart.
Prøvde å venne oss til vårt nye liv som bare venner.
Og det mest tragiske øyeblikket?
Vi var på kjøkkenet sammen, og for første gang på seks år
prompet hun foran meg.
Ingen sa noe.
Jeg gikk ut av rommet, gikk opp, låste meg inn på badet
og gråt fordi jeg visste at nå var det virkelig slutt.
Med ett vindpust hadde hun sluppet en fjert, og knust hjertet mitt.
Det nye materialet er ganske dystert.
Jeg mener det.
Hun prompet foran meg
for å gjøre seg mindre attraktiv for meg.
Hun prøvde bokstavelig talt å prompe seg ned fra pidestallen.
Men det fungerte ikke. Jeg er en mann. Det fikk meg bare til å elske henne mer.
Så prøvde jeg samme taktikk.
Jeg sa: "Er det noe jeg kan gjøre som gjør meg mindre attraktiv?"
Hun svarte: "Vi er der allerede."
Nå må jeg begynne å gjøre en innsats på soverommet igjen.
Jeg er veldig konservativ på soverommet. Ingen overraskelser på lur der.
Sex med meg er som å komme sent til teateret
og prøve å finne setet ditt.
Mye skubbing, litt hysjing, en pause,
og så, fra et sted i mørket, en stemme som hvisker: "Unnskyld."
Dessverre aldri den lyden.
Jeg er ikke utstyrt for dette.
Jeg er ikke emosjonelt utstyrt for et brudd,
for jeg er et produkt av det britiske skolesystemet.
Om du opplevde et brudd på kostskolen,
skulle du ikke snakke om det.
Hovedsakelig fordi mange lærere kunne miste jobben slik.
Det nærmeste jeg har vært et forhold siden, var med Alexa.
Fine Alexa. Tar opp og arkiverer alt du sier,
så hun kan bruke det i fremtiden.
Akkurat som en ekte kjæreste.
Og nå lever jeg ungkarslivet. Woho, ungkarslivet!
Frokost til middag. Visst faen.
Samme underbukser i en uke. Bestilte noen en legende?
Er dette kjøkkenvasken, eller er det også blitt et toalett?
For mye? Jeg elsker å si det på scenen hver kveld,
og se ut over publikum, og uten unntak
ser jeg alltid minst fire-fem fyrer le,
for så å snu seg mot fruen og liksom si: "Aner ikke hva han snakker om."
Var det bunnen, eller var det å gå inn på kjøkkenet og innse
at den eneste maten jeg hadde igjen i huset, var en boks hurtig-nudler?
Bare for å oppdage at hun hadde tatt med seg kjelen.
"Du blir visst kokt på varmtvann fra springen."
Jeg er ikke stolt av meg selv!
Satt i sofaen i et teppe med ermer
å tygde i meg en al dente Bombay Bad Boy,
i håp om at det gir meg næringen jeg trenger til den forestående jobben:
Å se om det er mulig å runke seg selv i koma.
"Si navnet mitt, Alexa."
"Jack Whitehall."
"Ja!
Hvem er pappa?"
"Søker på Michael Whitehall." "Nei!"
Det gikk nok litt over stokk og stein en liten stund.
Det fikk en brå slutt da jeg dro til Tyskland en helg.
Jeg var ganske trist.
I fjor dro vi til Berlin for å ta farvel med en venn,
som vi mistet i juni. Eller var det juli?
Det var et sommerbryllup, jeg husker ikke når.
Jepp. Etter selvmedlidenhetsstadiet etter et brudd
kommer selvutslettelsesfasen.
Hvor bedre å gjøre det enn blant alle dine gifte venner?
Emneknagg lever-et-mer-bedritent-liv.
Jeg har vært våken tre døgn i utdrikningslag og er på Berlin flyplass.
Jeg sto i køen til sikkerhetssjekken,
og stakk hånden i lommen for å ta fram passet.
Men i stedet for passet drar jeg opp en marihuana-tyggegummi.
Å, kjære. Jeg ser meg om etter et sted å kaste den,
men jeg ser ingenting.
I et kort øyeblikk slo en tanke meg.
Foran meg sto det et barn med åpen ryggsekk.
Jeg gjorde det ikke, jeg er ikke noe monster. Og moren fulgte godt med.
Jeg tenkte nølende: "Dette må ned i luka."
Så jeg svelget den.
Og jeg er ganske nybegynner når det gjelder spiselig marihuana.
Disse sakene er utrolig sterke.
Det traff meg som et jævla godstog.
Innen jeg var kommet fremst i køen,
var jeg så høy at jeg kunne fløyet hjem på egen hånd.
Jeg visste jeg var i knipe da jeg sto i kroppsskanningsmaskinen,
med beina spredt, og armene i været.
Jeg tenkte: "Hvorfor skanner den ikke?
Den skanner deg ikke fordi den vet at du har dop
i magen din, din frekke gutt."
Så innså jeg at grunnen til at den ikke skannet,
var fordi jeg sto med beina spredt og armene over hodet
i en vanlig metalldetektor.
Så hørte jeg en tysk stemme bak meg som ropte:
"Das ist verboten."
Jeg er ingen lingvist, men det betyr nok ikke:
"Ha en fin dag. Loungen er der borte."
Jeg snur meg, sikkerhetsvakten peker aggressivt
mot mageområdet mitt mens han roper noe på tysk.
Siden har jeg innsett at han pekte på beltet mitt.
Han ba meg ta av meg beltet. Men jeg var så høy
at jeg ikke visste at jeg hadde på meg belte.
Av en eller annen grunn trodde jeg at han pekte...
...på buksene mine, og at han ville at jeg skulle ta dem av.
Jeg tenkte: "Jøss, de tyske sikkerhetsvaktene er jammen grundige."
Men jeg gikk på en katolsk kostskole.
Hvis en myndighetsperson ber deg ta av deg buksene, så tar du dem av!
Derfor, midt på Berlin flyplass,
begynte jeg sakte å dra ned buksene mine.
Det likte han ikke.
Om noe, gjorde det ham bare sintere.
Han begynte å rope mer. "Oben!"
Oben, jeg googlet det. Det betyr "opp" på tysk,
som i "dra opp buksene". Jeg snakker ikke tysk,
jeg trodde han ropte "åpne"." Jeg tenkte: "Dette har eskalert."
Det mest bekymringsfulle i denne historien er hvor medgjørlig jeg var.
Jeg trodde at en sikkerhetsvakt
skulle foreta en anal undersøkelse av meg foran hele flyplassen,
og jeg protesterte på ingen måte.
Han måtte bare rope "åpne" én gang,
så inntok jeg stillingen og gjorde meg klar for sjekk.
"Hvis det er det du må gjøre, Fritz, så må du bare gjøre det.
Stikk gjerne inn lillefingeren først.
Kall meg gammeldags, men jeg liker å bli lokket."
Derfor trenger jeg en kjæreste.
For å holde meg på matta.
Jeg er elendig til å være singel.
Jeg burde ha one-night-stands, slik single gjør.
Jeg er redd for one-night-stands. Jeg er redd for å få noe.
En kompis hadde en one-night-stand.
Han fikk det du aldri blir kvitt.
Barn.
Så du bort på datteren din idet jeg kom til poenget?
Det var brutalt. "Min lille kjønnssykdom."
Hva? Er hun kona di? Herregud.
Herregud, beklager.
Det går fint.
Vi filmer jo ikke dette. Ingen får se det. Alt i orden.
Et jævla slag oppover. Jeg...
Michael Whitehall ville vært stolt.
Resten av showet er på denne siden. Jeg kan ikke engang se dit.
Den fyren kommer til... Ikke vink!
Det gjør det ikke bedre. Jeg er allerede helt forferdet.
Takk, komedie-guder.
Men vi må videre.
Jeg er ikke klar til å få barn. Ville vært en elendig far.
Herregud... Jeg så et skilt her om dagen.
Jeg var ute og kjørte og så et skilt langs siden av veien:
"Kjør som om barna dine bor her."
Jeg var oppe i 210 da jeg traff treet.
En annen ting, har noen andre gjort det?
Jeg kjørte på et barn da jeg sto på ski.
Noen ler, som om de har gjort det. Det er ikke bra.
Det var sikkert ikke deres skyld heller. Urettferdig.
Den lille snørrungen skar inn rett foran meg
i køen til buffeten, og jeg langet ut.
Noen foreldre hjelper virkelig ikke barna sine.
Jeg møtte en kvinne her om dagen, hvis barn het...
Isis.
Jeg vet det.
Hun sa: "Det er gresk for 'naturens gudinne'."
"Men i resten av verden betyr det 'skyte-skyte-pang-pang'."
Så finn et annet navn, for akkurat dette er kidnappet.
Feil ord!
Og dette var ikke noe hun fortalte resten.
Det var informasjon hun vevde inn i samtalen, som om det var helt normalt.
Jeg hadde aldri møtt denne kvinnen før.
Du aner ikke hvor bekymret jeg ble.
Vi sitter på puben med hver vår deilige drink,
når en vilt fremmed plutselig sier:
"Jeg får dra hjem, jeg skal opp tidlig i morgen og hjelpe Isis med et prosjekt."
"Unnskyld, hva faen sa du?"
"Typisk Isis, gir beskjed klokka fem,
og så er det jeg som må på butikken og kjøpe alle materialene.
Så må jeg pakke sekken og kjøre til busstoppet.
Jeg kan like gjerne dra til skolen selv." "Få kjerringa ned på bakken!"
Så forsto jeg at hun snakket om datteren. "Du kan ikke kalle et barn Isis."
Hun sa: "Jeg ga henne navnet før terroristorganisasjonen."
Jeg sa: "Ja, det håper jeg da!"
Men dessverre er det visse navn som blir tatt ut av sirkulasjon.
Man sveiper ikke til høyre på mange Adolfer på Tinder.
Til Hitlers forsvar, noe som er en forferdelig setning
å innlede ethvert nummer med...
Til Hitlers forsvar... Slutt å si det!
Jeg har alltid ønsket meg et slagord, men ikke dette.
For å forsvare Hitler... Nei, verre!
Verre.
Svastikaer! Det er det jeg vil snakke om.
Ok? Svastikaer. Perfekt eksempel på appropriasjon.
Har du møtt den fjotten som sier:
"Visste du at svastikaen faktisk er et buddhistisk symbol?"
"Vel... Ikke nå lenger."
"Jo, det symboliserer fotsporene til Buddha."
"Ja vel. Neste gang du går inn på en bar og ser en fyr
med barbert hode og et hakekors tatovert i nakken,
så gå bort til ham og gi ham din venligste namaste.
La oss håpe du blir reinkarnert som litt mindre idiot."
Nei da, nå er jeg slem.
Moren kalte ikke datteren sin Isis for å provosere.
Isis var visstnok en herlig jente.
Og en fantastisk søster for brødrene Hamas og Hizbollah.
Det er en vits jeg føler lever på lånt tid.
Det beste med denne, jeg har gjort den i månedsvis,
og under turneen har folk kommet bort til meg
og fortalt at barnet deres også heter Isis.
Og det tiltrekker en viss type personer.
Jeg var i en fullsatt lobby her om dagen,
når en fyr i tweed-jakke strener mot meg.
"Jack, min datter er også Isis."
"Det er folk her, kompis..."
"Kom hit. Vil du lage en video til henne på telefonen? Kom igjen.
Han lager en video for Isis!"
"Hold kjeft!"
Jeg har en til.
En pinlig sosial situasjon som jeg roter til daglig.
Å ikke innse AirPodene mine ikke er synkronisert med mobilen min,
slik at alle hører musikken jeg spiller.
Den verste skjedde på treningssenteret.
På treningsstudioet er jeg som The Rock.
Ingen smerte, ingen gevinst.
Jeg etterlater meg ingenting. Jeg finner en spinningsykkel
og setter meg på den. På med hetten, i med øreproppene.
Og det blir noe avslappende. Kanskje en lydbok,
eventuelt klassisk musikk eller filmmusikk.
Jeg satte stigningen til 0,5 og begynte søndagsturen,
som om jeg er en av Call The Fucking Midwife.
Bare at denne gangen stirrer alle på senteret på meg.
Av en eller annen grunn var min første tanke: "De må se hitover
fordi Quadzilla her brenner gummi."
Det var forferdelig da det gikk opp for meg
at grunnen til at alle på senteret stirret,
var at jeg satt der i hjørnet på en sykkel,
med hetten på, og øreproppene i, og spilte høyt musikken fra E.T..
Ser jeg normal ut igjen?
Takk, du ene kvinne.
Plystringen kom litt sent.
Men takk.
Jeg har én historie til.
Det handler om faren min.
Jeg vet jeg har vitset om ham,
men egentlig er jeg veldig glad i ham. Jeg tar aldri for gitt
hvor heldig jeg er som får reise verden rundt med ham.
Og jeg er stolt av ham
for å trå ut av komfortsonen og gjøre det vi driver med.
Jeg får se nye sider ved min far som jeg aldri trodde jeg ville se.
Det betyr ikke at jeg aldri har presset ham for langt.
Så jeg vil avslutte med en historie om den gangen jeg gjorde det.
Det var faktisk svært traumatisk.
Vi følte ikke at vi kunne bruke det i showet,
for det endte med at han kollapset og ble kjørt på sykehus.
Men...
Tragedie pluss tid er lik komedie.
Så her kommer den.
Det skjedde da vi dro til Ukraina, og besøkte Tsjernobyl.
Har noen av dere vært i Tsjernobyl?
Bare den kvinnen der borte.
Som rekker opp sin tredje hånd.
Det er et skremmende sted,
åstedet for historiens verste atomkatastrofe.
Det bor ingen der, bortsett fra ville gatehunder,
men merkelig nok er det også et turistmål.
Moro for hele familien.
De har en gavebutikk i Tsjernobyl, de har en kafé i Tsjernobyl.
En kafé som ingen ved sine fulle fem ville spist på.
Dessverre er ikke min far ved sine fulle fem.
Det var fullt av japanske turister der. Endelig er jeg først i køen.
Jeg spør: "Hva står på menyen i dag?"
"Kjøtt i bolle."
"Takk, frue.
Hva er det vegetariske alternativet?"
"Du tar kjøttet...
...ut av bollen."
Hundre ganger sa jeg til pappa:
"Ikke spis kjøttet i bollen." Lyttet han? Ikke faen. Han sa:
"Jeg spiser alltid lunsj klokken 13,
i dag er intet unntak. Hent en vinmeny til meg."
"En vinmeny? Vi er på en kafé i Tsjernobyl. Ingen vinmeny.
Og om det var det, burde du holdt deg unna."
"Vil herren ha rød, hvit eller lyser i mørket?"
"Rød, takk. Kan du anbefale en årgang?"
"Hva som helst før 1986."
Jeg sa: "Pappa, dropp vinen. Bare ta et glass vann."
"Jeg drikker ikke vann." "Hvorfor?"
"Fordi fiskene knuller i det."
Han drikker ikke vann, men spiser gjerne "mysteriekjøtt" i bolle.
45 minutter senere sitter vi i en varebil med kameracrewet,
vi kjører vi forbi eksklusjonssonen mot Pripyat, inn i de øde skogene,
verdens giftigste og mest radioaktive sted.
Og plutselig snur pappa seg mot meg og hvisker:
"Jack. Jeg må på toalettet."
Jeg snur meg og ser på ham, og han ser ikke godt ut.
Jeg har ikke sett ham så rød i ansiktet
siden han fikk vite at det finnes en kvinne-World Cup.
Jeg sier: "Du kan ikke gå på do nå, du hadde sjansen,
nå er vi midt i jævla ingensteds."
Han grep armen min, og med en stemme som låt
som om han var besatt av en demon, roper han: "Stans bilen!"
Jeg har aldri sett faren min drive med fysisk trening.
Han rev opp bildøren
og stormet inn i skogen , som om han var en jævla Usain Bolt.
Jeg sa til kameracrewet: "Gjem dere bak bilen,
jeg skal ta meg av dette."
Jeg løper etter pappa, forbi skilt som sier:
"Fare, ingen adgang", og "Stråling."
I Tsjernobyl sier de at du ikke må ta på noe
eller lene deg mot noe, for å unngå stråleskader.
Så på vei inn i skogen innser jeg fort
at den eneste måten min 79 år gamle far
vil kunne gå på do i skogen,
er med min hjelp.
Dere kan flire, men jeg var midt oppi det!
Faren min drar ned dressbuksene sine,
jeg tar tak i hendene hans...
Jeg setter føttene oppå hans føtter,
og så lener vi oss begge sakte bakover...
Som en grufull tantrisk yogastilling.
Jeg kan ikke se på ham, jeg drømmer meg vekk.
Jeg begynner å nynne. Jeg blir revet ut av drømmen
av lyden av bjeffing. Jeg åpner øynene. En av de ville, radioaktive hundene
er på vei mot min fars bakende, med "lunsj" i blikket.
Jeg prøver å skremme den vekk. "Vekk! La oss være i fred!"
Faren min roper også. "Dette er så jævlig uverdig!"
Jeg tror det var da en busslast japanere kjørte forbi
at jeg gikk inn i en tåketilstand.
Det er ikke en side av faren min jeg ønsker å se.
Det neste jeg husker, er at jeg gikk mot bilen
og tenkte: "Jeg vil aldri kunne se pappa i øynene igjen."
Jeg roper kameracrewet fram fra gjemmestedet.
Først kommer regissøren, så kameramannen.
Den tredje personen som kom frem var Marc, lydteknikeren vår.
Han hadde også et forferdet uttrykk.
Da innså jeg at gjennom hele strabasene i skogen
hadde vi hatt på oss mikrofoner.
Så, som om det ikke kunne bli verre,
så hører vi lyden av dekk mot grusen, og et pansret kjøretøy dukker opp.
Ut fra kjøretøyet stiger tre bevæpnede soldater
fra det ukrainske militærpolitiet.
De vurderer åstedet. De ser min fars bleke åsyn,
de ser på skiltene vi fullstendig har ignorert,
og de ser åstedet for Tsjernobyls nest verste radioaktive katastrofe.
De ser ikke veldig fornøyde ut.
Jeg får samlet tankene, og jeg bryter inn. Jeg sier:
"Mine herrer, før dere sier noe, kan jeg bare få påpeke
at jeg har lest alle skiltene her, og jeg har ikke sett ett der det står:
"Vennligst ikke gå inn i skogen med aktiv diaré."
Wembley, dere har vært helt fantastiske.
Tusen takk. Jeg er Jack Whitehall, god natt.
TJERNOBYL 2018 30 MINUTTER ETTER NEDFALL
Jeg vet ikke hva du flirer av.
Vi har havnet på sykehus i Tsjernobyl.
Det er som å bli klargjort til julemiddagen.
TO TIMER SENERE
Hvorfor står de i kø? Du er ikke prins Charles.
Jeg vil takke dere alle for at dere tok så godt vare på meg.
Jeg vil alltid ha gode minner fra dette sykehuset,
og av dere tre for å ha tatt dere av meg.
Tekst: Marie Wisur Lofthus