Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Laitan sen päälle...
ja alamme tuottaa.
Johnilla on hyvin erityinen tehtävä elämässä.
Hän yrittää ottaa yhteyttä muukalaisiin.
Aloitin itsekseni. Isoisäni auttoi minua.
Asuin isovanhempieni kanssa pienessä mökissä Pohjois-Michiganissa.
Aloin rakentaa elektroniikkalaitteita, jotta voisin ottaa yhteyttä -
mihin tahansa maapallon ulkopuoliseen.
Pian se vei koko makuuhuoneen.
Laitteisto jatkoi kasvuaan.
Seuraavien kahden vuoden aikana se siirtyi olohuoneeseen.
Siitä tuli yhä massiivisempi.
Olin pitkälti itseoppinut.
Kuvittelin idean ja toteutin sen rakentamalla sen fyysiseen todellisuuteen.
Halusin aina tutkia -
ja katsoa kaikkea tätä pidemmälle.
Kuvittelin muukalaisten maailmoja.
Kuvittelin, minkälaista olisi saada yhteys.
Sitä äärimmäisen tiedon ja ajatusten jakamisen hetkeä -
ja kommunikointia toisen lajin kanssa. Useimmat eivät voi edes kuvitella sitä.
Vastaanotan ilmeisesti radiosignaalia.
Okei, noin.
Päätin, että paras tapa yrittää yhteydenottoa -
oli lähettää signaali ulkoavaruuteen.
Ajattelin, että paras signaali olisi musiikki.
Teknisesti onnistuimme tekemään oikeita lähetyksiä -
isovanhempieni kodin edessä olevasta isosta tornista.
Lähetin musiikkia avaruuteen, koska se edustaa -
tiettyä universaalia kieltä.
Tarkoitan ei-kaupallista musiikkia. Puhun jazzista,
elektronisesta musiikista, Kraftwerkistä, Tangerine Dreamistä, Harmoniasta,
ja monista muista.
Afrikkalaista musiikkia,
itämaista musiikkia, jota soitin paljon.
Reggaeta. Afrobeattia.
Erityisesti pidin gamelan-musiikin lähettämisestä.
Se oli hyvin kaunista.
John Shepherd on omistanut kaiken aikansa, rahansa ja energiansa -
avaruusolentojen etsimiseen.
Lähetän avaruuteen kulttuurillista tai luovaa musiikkia.
Säteilytän sitä noin 800 000 kilometriä avaruuteen,
kaksi kertaa kuun etäisyyden.
Tämä on STRAT-projekti. Earth Station 1 -
radioi sinulle kauniista luoteis-Michiganista.
Kuuntelet Harmonia-yhtyettä.
STRAT-projektin Earth Station 1 lopettaa jälleen yhden lähetyspäivän.
Jos te ET:t olette siellä jossain, kuunnelkaa taas huomisiltana klo 21.
Luvassa lisää kulttuurimusiikkia. Olen John Shepherd.
En muista äidistäni paljoakaan.
Alkuvuodet olivat vaikeita.
Se ei ollut paras kotiympäristö kasvattaa minua.
Isäni lähti heti kun olin syntynyt.
Isoäitini sääli minua ja otti minut hoiviinsa.
Olin hyvin vähän yhteydessä äitiini.
Hän oli aina vähän erilainen kuin minä.
Melkein... Ei muukalainen. Se ei ole oikea sana.
Vain hiukan erilainen.
Lämpimimmät muistot syntyivät isovanhempieni adoptoitua minut.
He pitivät minusta huolen, kasvattivat minut.
Joskus tämä elämässäni ottama suunta, ja polku,
on tavallaan kuin yksinäinen vuoristotie jonnekin korkeammalle -
huipulle, katsomaan näköalaa,
tutkimaan jotain, mitä useimmat eivät näe.
Joten sitä on enemmän yksin.
Tässä ei ole juurikaan seuraa.
Järjestin koko operaation pieneen mökkiin -
keskellä harvaan asuttua aluetta.
Pikkukaupunkiin, maaseudulle.
Elämäntyylini verrattuna paikalliseen elämäntyyliin -
on aivan erilainen.
Mieleni oli avaruudessa ja muissa maailmoissa,
kun taas kehoni tässä paikallisyhteisössä, täällä maaseudun rauhassa.
Mutta mieleni matkusti kosmoksessa.
Siinä ehkä 12–14-vuotiaana tajusin, että olin vähän erilainen,
että olin homoseksuaali.
Homoseksuaalina varttuminen oli vaikeaa Michiganissa.
Realiteetit ovat siellä vähän ankarammmat, etenkin maaseudulla.
Sitä ei saa paljoakaan... sanoisinko että ymmärrystä.
Sitä ei saa paljon.
Mielestäni vaikeinta on välillä yksinäisyys.
Sitä ei mene ulos ja tapaile jotakuta kovinkaan kauan,
kunnes he huomaavat, että on hieman erilainen.
Se, että löytäisin jonkun samalta aaltopituudelta -
ja että voisin jakaa elämäni sen ihmisen kanssa, millään tasolla,
on lähes mahdotonta.
Vaikka uskon siihen kyllä. Uskon, että kaikille on joku.
Ajan myötä laitteisto alkoi viedä suurimman osan talosta.
Oli selvää, että tarvitsimme lisää tilaa.
Isoäitini ja minä laitoimme varamme yhteen tehdäksemme lisärakennuksen.
Siellä oli paljon tilaa laajentaa.
Projekti olisi viimein mahdollista toteuttaa.
John Shepherd kutsuu projektiaan nimellä STRAT.
Se on lyhenne sanoista "Special Telemetry Research and Tracking".
Hänen kellarissaan on 60 000 volttia,
jotka lähettävät signaalin suoraan avaruuteen.
Rakensin tämän kaksikerroksisen...
käytännössä avaruuslähettimen, viritetyn virtapiiriresonaattorin.
Sen avulla pääsin syvemmälle avaruuteen.
STRAT-projektista oli tullut suuri operaatio.
Kehittelin kaikenlaisia viestintälaitteita.
VAARA - KORKEA JÄNNITE
En koskaan lopettanut yhteyden hakemista.
Ja tunsin aina jännitystä, odotusta, että jotain voisi tapahtua.
Tässä vähän afropoppia lämmittämään iltaasi.
Se oli aina tutkimusmatka. Se oli aina tavallaan unelmatila.
Niinpä minä jatkoin. Tein sitä 25, 30 vuotta elämästäni.
En voi sanoa, että löysin paljon kovaa dataa,
jolla olisi välttämättä suuri merkitys UFO-rintamalla.
Mutta mitä inspiraatioon ja luoviin ideoihin tulee,
sain tilaisuuden tehdä sen kaiken -
ja jakaa tulokset muiden kanssa.
Se täytti elämäni, antoi sille jotain: merkityksen.
Projektista on jäljellä enää se, mitä täällä on varastoituna.
Monet laitteet on purettu varastointia varten,
mutta sen henki on yhä täällä.
Tämä oli yksi datankartoituskonsoleista.
Osia oli loputtomiin, kaikenlaisia ainutlaatuisia asioita.
Satelliittitietoliikennelaitteita,
suuritehoisia mikroaaltoputkia, joilla lähetetään mikroaaltoja.
Laboratorioon kuului siis paljon tavaraa,
mukaan lukien korkeajännitteinen lähetinkiihdytin,
jolla lähetimme signaaleja avaruuteen.
Joten nämä ovat vain jäänteitä, tai pieniä jäljelle jääneitä ajatuksia.
Luovuttaminen varojen puuttumisen takia -
oli hyvin turhauttavaa, melkein masentavaa.
Mutta tajusin myös, että ehkä oli aika mennä eteenpäin.
Minulla ei koskaan ollut vakavia poikaystäviä tai tapailusuhteita,
sellaista. Mutta vuonna 1993 -
tapasin jonkun, jota todella rakastan, nimeltä John Litrenta.
Olimme molemmat klubilla eräänä iltana.
Tapasimme siellä.
Kun hän käveli klubin ovesta sisään, olin yhä siellä.
Olin aika... Hänen ulkonäkönsä veti minua puoleensa.
Hänen tyylinsä... Se, että hän oli erilainen.
Tunsin vetoa hänen ulkonäköönsä melkein heti.
Kun tapasin Johnin, minusta tuntui, että...
"Tämä mies on erilainen. Hän antaa mielenkiintoisen vaikutelman.
Haluan tavata hänet."
Minun oli vain pakko tehdä se, kerätä rohkeutta -
ja mennä sinne tervehtimään, ainakin esittelemään itseni.
Sen jälkeen vaikutti siltä,
että olimme saaneet hyvän alun, sanoisin.
Aloimme puhua musiikista ja oudommista asioista,
joita rakastimme musiikissa.
John on todella lämmin persoona.
Pidän hänessä erityisesti siitä lämmöstä ja hänen ymmärryksestään.
Kun tapasin hänet ja tajusin, että hän oli sellainen ihminen,
lämmin, rakastava, herkkä, kärsivällinen...
Ajattelin... "Vau, sepä vasta jotain.
Se on harvinaista."
Sitä kaikki tässä maailmassa kai etsivät jollain tasolla,
eivätkä aina löydä sitä.
Olin onnekas,
ja koen että löysin sen, kun tapasin Johnin.
Yhteys siis löytyi.
Haluan selvittää tuntemattoman, ja tuntematon on vain sitä, tuntematonta.
Ja sitä etsii ja etsii, koska haluaa,
koska tietää, että siellä on jotain.
IRENE LAMBIN MUISTOLLE 1905–1988
Tekstitys: Heidi Hautala