Downloaded from YTS.MX
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
Official YIFY movies site: YTS.MX
Elindítom...
és kezdünk generálni.
John nagyon különleges küldetésben jár.
Földönkívüliekkel próbál kapcsolatba lépni.
Nos, egyedül kezdtem. A nagyapám segített.
A nagyszüleimmel éltem egy kis házikóban, Michigan északi részén.
Elkezdtem építeni a műszereket, amelyekkel
kapcsolatot akartam létesíteni bármivel, ami a Földön túl van.
Egyre csak nőtt, és elfoglalta a hálószobámat.
Egyre több lett a felszerelés.
A következő két évben átköltöztem a nappaliba.
Értik, egyre masszívabb lett.
A többségét magamtól tanultam meg.
Elképzeltem egy ötletet, és beteljesítettem a víziót,
fizikai valósággá építettem.
Mindig a felfedezés érdekelt,
túlnézni azon, ami itt van.
Sok idegen világot képzeltem el.
Belegondoltam, milyen lehet kapcsolatot teremteni,
a hatalmas tudás és gondolatok megosztásának pillanatát,
és kommunikációt egy másik fajjal.
Ezt a többség fel sem tudja fogni.
Úgy tűnik, veszek egy rádiójelet.
Oké.
Úgy döntöttem, a kapcsolatteremtés legjobb módja,
ha jelet sugárzok az űrbe.
A zenét tartottam a legjobb jelzésnek.
Technikailag az aktuális adásokat
a nagyszüleim háza előtti nagy adótoronnyal sugároztuk.
Azért zenét küldtem, mert az egy univerzális nyelv.
De nem klasszikus zenéről beszélek.
Hanem elektronikus zenéről,
mint a Kraftwerk, Tangerine Dream, Harmonia,
és más hasonlókról.
Afrikai zenékről,
keleti zenéről, ami elég széles skálán mozog.
Volt reggae, afro-beat.
Amit például nagyon kedveltem, az a gamelán zene volt.
Nagyon szép zenei forma.
John Shepherd minden idejét és energiáját
földönkívüli idegenek kutatásának szentelte.
Kulturális, vagy kreatív zenéket küldök az űrbe.
Kisugárzom úgy egy, másfél millió kilométerre az űrbe.
A Holdnál kétszer távolabbra.
Ez a STRAT Projekt, 1-es földi állomás Északnyugat-Michiganből.
A Harmonia nevű együttes játszik.
A STRAT projekt, 1-es földi állomás, elköszön a nap végén.
Ha bárki földönkívüli hallja, holnap este kilenc órakor újra jövünk
még több kulturális zenével. John Shepherd vagyok.
Nem emlékszem sokra az anyámról.
Kiskoromban nagyon nehéz volt.
Nem a legjobb körülmények voltak otthon.
Apám elment, amikor megszülettem.
A nagyanyám megsajnált, és magával vitt.
Nagyon keveset beszéltem anyámmal.
Mindig kicsit más volt, mint én,
szinte... nem idegen, az nem a jó szó.
Csak más.
A legkellemesebb emlékeim azok az idők, amikor a nagyszüleim befogadtak.
Gondoskodtak rólam, felneveltek.
Néha az az út, amilyet én választottam az életemben,
olyan, mint egy magányos hegyi út, egy magasabb csúcsra,
ahol más a kilátás,
és megpillantható valami, amit mások nem látnak.
Ezért aztán gyakran egyedül járja az ember.
Nincs sok társasága.
Az egész létesítményt
egy kis házikóban hoztam létre, egy ritkán lakott vidéken.
Kisvárosi, vidéki környezetben.
A helyiekhez képest az én életstílusom
elég magányos, elég más.
Az eszem az űrben és másutt járt,
a testem pedig egy kis közösségben volt,
egy vidéki, csendes, békés környéken.
Közben fejben a kozmoszt jártam.
Úgy 12, 14 éves lehettem, amikor rájöttem, hogy kicsit más vagyok,
hogy meleg vagyok.
Melegként felnőni Michiganben elég nehéz volt.
Ez a nyers valóság, különösen egy vidéki közegben.
Az ember nem számíthat úgymond megértése.
Abból nem sok jut.
A legnehezebb megbirkózni a magánnyal.
Nem tud csak úgy kijárni az ember, és mondhatni randizni,
hogy hamar ki ne derülne a mássága.
Találni valakit, aki ugyanolyan hullámhosszon van,
és megosztani az életemet vele
bármilyen mértékig, szinte lehetetlen.
Bár úgy hiszem, létezik, mindenkire vár valaki valahol.
Ahogy telt az idő, a felszerelés kezdte elfoglalni a házat.
Egyértelmű volt, hogy több helyre van szükségünk.
A nagyanyámmal összeadtuk a pénzünket, hogy bővítsük a házat.
Rengeteg hely volt terjeszkedni.
A projekt teljesen megvalósítható volt.
John Shepherd STRAT Projektnek nevezi.
Ez a Speciális Telemetriai Kutatás és Követés rövidítése.
Hatvanezer volt feszültség működteti a pincét,
és egy jelet, amit egyenesen az űrbe sugároznak.
Megépítettem ezt a kétemeletes...
mélyűri transzmittert, ami lényegében egy hangolt körrezonátor.
Ezzel távolabbra és mélyebbre sugározhattam az űrbe.
A STRAT Projekt komoly művelet lett.
Azzal foglalkoztam, hogy másféle kommunikációs eszközöket is készítettem.
Sosem adtam fel a kapcsolatteremtés reményét.
Számomra mindig ott volt az izgalom, a várakozás,
hogy valami történjen.
Most pedig jöjjön egy kis afropop bemelegítésül.
Mindig felfedezés volt. Mindig egyfajta álomszerű állapot volt.
Ezért tovább csináltam, úgy 25-30 éven át.
Nem mondhatom, hogy
sok szilárd, nagy jelentőségű adatot gyűjtöttem
az UFÓ-kkal kapcsolatban.
De ami az inspirációt és kreatív ötleteket illeti,
lehetőségem nyílt sok mindenre,
és osztozhattam az eredményen másokkal.
Ez megtöltötte az életemet, adott valamit. Értelmet.
A STRAT Projekt maradéka ebben az épületben van tárolva.
Sok műszer a helyszűke miatt szét van szedve,
de lélekben itt van, mondhatni.
Ez volt az egyik adatfeltérképező konzol.
Számtalan alkatrész volt, egy csomó egyedi darab.
Műholdas kommunikációs berendezés,
nagyteljesítményű mikrohullámú csövek, mikrohullámok továbbítására.
Szóval rengeteg cucc, ami a labor része volt,
köztük a nagyfeszültségű jelerősítő,
amivel az űrbe küldtük a jelet.
Ezek a maradványok, a gondolat kis, hátramaradt darabjai.
Végül pénzhiány miatt fel kellett hagynom vele,
ami frusztráló volt, szinte lehangoló.
De rájöttem, hogy talán ideje továbblépni.
Sosem volt komoly barátom, senki, akivel tartós kapcsolatom lett volna,
De 1993-ban
találkoztam valakivel, akit nagyon szeretek. Ő John Litrenta.
Egyik este mindketten egy klubban voltunk.
Ott találkoztunk.
Amikor először belépett a klubba, én már ott voltam,
és nagyon... meglepett a megjelenése.
A kinézete... az, hogy olyan más volt.
Szinte azonnal jött a vonzalom, amint megláttam.
Amikor először találkoztam Johnnal, az volt a benyomásom,
"Ez a fickó nagyon más. Érdekes benyomást kelt.
Azt hiszem, találkozni akarok vele."
Felmerült bennem, hogy szedjem össze a bátorságomat,
és menjek oda hozzá, legalább mutatkozzak be.
Attól kezdve pedig már,
mondhatni sínen volt minden.
Elkezdtünk zenéről beszélgetni, a kevésbé ismert dolgokról,
amiket szeretünk benne.
John karaktere nagyon kellemes.
Azt szeretem benne, hogy milyen kellemes és megértő.
Amint találkoztunk, rájöttem, hogy ő ilyen típus:
kellemes, szerető, érzékeny, türelmes.
Azt gondoltam, "Hű, ez már valami. Ilyet nem találni minden nap."
Szerintem ez az, amit mindenki keres a világban így vagy úgy,
és nem mindig találja meg.
Én szerencsés voltam,
és úgy érzem, megtaláltam, amikor találkoztam Johnnal.
Tehát kapcsolatot teremtettem.
Fel akarom deríteni az ismeretlent, ami pedig pontosan az: ismeretlen.
Az ember keres és tovább keres, mert az a vágya,
mert tudja, hogy van ott valami.
IRENE LAMB EMLÉKÉRE
A feliratot fordította: Horváth Norbert