Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jag sätter igång den...
så börjar vi generera.
John har ett särskilt mål i livet.
Han försöker kontakta utomjordingar.
Jag började på egen hand. Min farfar hjälpte mig.
Jag bodde med mina farföräldrar i en liten stuga i norra Michigan.
Jag började bygga elektronisk utrustning för att komma i kontakt
med vad som kan finnas där ute, bortom jorden.
Det växte tills det fyllde hela sovrummet.
Utrustningen fortsatte växa
och under två år migrerade den ut i vardagsrummet.
Det tog mer och mer plats.
Nästan allt jag gjorde var självlärt.
Jag hade en idé och byggde den i fysisk form.
Jag ville alltid utforska
och se bortom det vi har här.
Jag föreställde mig många utomjordiska världar
och hur det vore att få kontakt med dem.
Att dela extrem kunskap, tankar och kommunikation med andra arter
ligger bortom vad de flesta av oss ens föreställer sig.
Jag verkar plocka upp en radiosignal.
Okej.
Jag kom fram till att det bästa sättet att söka kontakt
var att sända en signal ut i rymden.
Jag trodde att det bästa vore musik.
Tekniskt sett sände vi signalerna
från ett högt torn framför mina farföräldrars hus.
Jag skickade ut musik i rymden för att det är ett universellt språk.
Jag pratar om icke-kommersiell musik.
Jag pratar om jazz, elektronisk musik, Kraftwerk, Tangerine dream, Harmonia
och det fanns många andra.
Afrikansk musik,
österländsk musik, som jag täckte in mycket av,
reggae, afrobeat.
Och något jag tyckte om att sända var gamelanmusik.
Det var väldigt vackert.
John Shepherd har ägnat all sin tid, sina pengar och sin energi
åt att leta efter utomjordingar i yttre rymden.
Jag sänder kulturell eller kreativ musik ut i rymden
runt 0,8-1,6 miljoner kilometer ut i rymden.
Ungefär dubbla avståndet till månen.
Detta är projekt STRAT, jordstation 1,
som sänder till er från vackra nordvästra Michigan.
Ni lyssnar på bandet Harmonia.
Detta är projekt STRAT, jordstation 1, som avslutar ännu en sändningsdag.
Om ni utomjordingar är där ute kan ni lyssna igen i morgon klockan 21:00
för mer kulturell musik. Detta är John Shepherd.
Jag minns inte min mamma så mycket.
Det var tufft de första åren.
Det var inte någon bra hemmiljö att uppfostra mig i.
Pappa stack precis när jag föddes.
Farmor tyckte synd om mig och tog in mig.
Jag hade väldigt lite kontakt med mamma.
Hon var alltid lite annorlunda än mig.
Nästan...inte som från en annan värld, det är inte riktigt rätt.
Men bara annorlunda.
Mina bästa minnen är från efter att mina farföräldrar adopterade mig.
Tog hand om mig. Uppfostrade mig.
Ibland är den vägen jag valde i livet
som en enslig väg på ett berg, på väg uppåt för att se utsikten
och kolla in något som de flesta inte kan se.
Så man får ofta vandra ensam.
Man har inte mycket sällskap.
Jag inrättade hela operationen
i en liten stuga i ett område där det inte fanns mycket folk
En liten stad. Lantligt.
Min livsstil, i jämförelse med den lokala livsstilen,
var ganska avskild och annorlunda.
Mitt huvud var i rymden och i andra världar
medan min kropp var i det lilla samhället
i det lilla tysta, lugna lantliga området.
Men i tankarna reste jag över hela kosmos.
Jag var nog runt 12-14 år när jag insåg att jag var lite annorlunda.
Jag var gay.
Att växa upp som gay i Michigan var ganska svårt.
Det är en tuff verklighet, särskilt på landet.
Man får inte så mycket förståelse.
Det får man inte.
Det svåra att hantera ibland är ensamhet.
Man träffar inte någon på såpass länge
att de förstår att man är lite annorlunda.
Att hitta någon som är på min våglängd
och som jag kan dela mitt liv med
på något sätt, det känns nästan omöjligt.
Men det skulle nog gå. Jag tror att det finns någon för alla.
Allteftersom tiden gick slukade utrustningen mer och mer av huset.
Det blev uppenbart att vi behövde mer plats.
Farmor och jag lade ihop våra pengar för att bygga ut huset.
Där fanns gott om plats att expandera.
Projektet kunde genomföras fullt ut.
John Shepherd kallar sitt projekt STRAT.
Det står för Särskild telemetrisk forskning och spårning.
Det går 60 000 volt genom hans källare
som skickar en signal rakt ut i rymden.
Jag har byggt en två våningar hög...
sändare till yttre rymden, i princip. En resonanskrets.
Med den kunde jag nå längre ut i rymden.
Projekt STRAT hade blivit en stor operation.
Jag hade fullt upp med att utveckla fler sorters kommunikationsapparater.
FARA - HÖG SPÄNNING
Jag gav aldrig upp försöken att få kontakt.
Spänningen var alltid där hos mig.
Det fanns alltid en förväntan att något kunde hända.
Nu ska vi spela lite afropop för att värma upp kvällen.
Det handlade alltid om att utforska. Det var alltid som en dröm.
Så jag fortsatte. Jag gjorde det i 25-30 år av mitt liv.
Jag kan inte säga att jag hittade mycket fakta
som var av stor vikt på UFO-fronten.
Men vad gäller inspiration och kreativa idéer
gav det mig möjlighet att göra allt det
och dela resultaten med andra människor.
Det fyllde mitt liv. Gav det någonting. Mening.
Det som finns kvar av projekt STRAT förvaras här.
Mycket av utrustningen har monterats isär för att lagras,
men det finns här i anden, så att säga.
Detta är en av kartläggningskonsolerna.
Det fanns otaliga komponenter, alla möjliga unika saker.
Utrustning för satellitkommunikation.
Mikrovågsrör med högspänning som sänder ut mikrovågor.
En hel massa saker som var delar av labbet,
inklusive sändaracceleratorn med högspänning
som vi använde för att skicka signaler ut i rymden.
Detta är kvarlevorna, små rester av idéer.
Att behöva ge upp på grund av brist på pengar
var djupt frustrerande. Nästan deprimerande.
Men jag insåg också att det kanske var dags att gå vidare.
Jag hade aldrig några seriösa pojkvänner,
eller någon jag kilade stadigt med eller något sådant,
men år 1993 träffade jag någon
som jag älskar väldigt mycket, som heter John Litrenta.
Vi var båda på en klubb en kväll, och där träffades vi.
När han kom in på klubben var jag där,
och jag lade märke till hans utseende.
Hans stil... Att han var annorlunda.
Det var en nästan omedelbar attraktion till hur han såg ut.
När jag träffade John fick jag intrycket att
"Den här killen är annorlunda. Här gör ett intressant intryck.
Jag tror att jag vill träffa honom."
Det kom bara över mig att jag skulle samla mod
att gå och säga hej, och i alla fall presentera mig.
Och sedan verkade det bara...
som att något hade satts i rullning, skulle jag säga.
Vi började prata om musik
och några av de mer obskyra sakerna vi gillar med musik.
John har en väldigt varm personlighet.
Det jag gillar med honom är hans värme och förståelse.
När jag träffade honom och insåg att han var sådan...
varm, kärleksfull, känslig och tålmodig,
då tänkte jag:
"Han är speciell. En sådan person möter man inte varje dag."
Och det tror jag att alla i världen mer eller mindre letar efter
och inte alltid hittar.
Jag hade tur.
Det känns som att jag hittade det när jag träffade John.
Jag fick kontakt.
Jag vill hitta det okända. Och det okända är ju just okänt.
Man letar och letar, för att man har en önskan,
man vet att det finns något där.
TILL MINNE AV IRENE LAMB 1905-1988
Undertexter: Ida Lodin