Downloaded from YTS.MX
PŮVODNÍ KOMEDIÁLNÍ SPECIÁL NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
London Hughes, snad jsi připravená.
Tohle je tvůj první Netflix speciál. Tak ty Američany běž rozesmát.
Všichni se tě zamilují. Budeš mluvit o ptácích, jako nikdy dřív.
Protože jsi Beyoncé mezi komičkami. Ano.
Ty jsi Richard Pryor mezi komičkami.
Holčičí Richard Pr… Jsi Kevin Hart! Jo, ty jsi holčičí Kevin Hart.
Svět tě bude milovat. Protože jsi hvězda, London Hughes.
Budeš úžasná. Bude to dokonalý.
Jak to zní?
Zní to skvěle.
- Dneska budeš úžasná, London. - Díky.
Nelíbat. Covid.
- Chtějí tě na jevišti. - Jo, výborně.
Moc ti děkuju, Richarde.
- Jsem Jeff. - Tak jo, Jeffe.
- Dobře. - Fajn, Jeffe.
Je čas chytit ptáka.
Do hajzlu.
Dámy a pánové, přivítejte talentovanou a vtipnou
slečnu London Hughes!
Chci vás slyšet, Los Angeles!
Jo!
Bože můj!
Ahoj, lidi! Jsem London Hughes a jsem vtipná.
Moc vám děkuju, že jste přišli na můj vůbec první Netflix speciál.
Bože můj!
A je to během pandemie, proboha.
Riskovali jste pro mě nemoc. Šli jste na test.
Jako bychom měli vážný vztah.
Toho si vážím.
Rovnou vám řeknu, že nebudu chodit kolem horký kaše.
Vím, že nevypadám tak, jak zním.
Vím, že vypadám jako Keyshia Beyoncé, ale zním jako Penelope.
Vím to. Nejsem jako vy.
Jsem černá Britka. Jsem z Británie.
Sem jsem se přestěhovala v únoru.
Jo.
V únoru.
Než se všechno posralo!
Pandemie všechno posrala!
A každý říká: „Vždyť je pandemie, myslete na starší lidi.“
Nemyslete na ně!
Myslete na nezadaný ženský, co někoho hledají!
Čekala jsem možnosti!
Ale možnosti došly. Jako z filmu Na Hromnice o den více bez péra.
Rozumíte?
Jsem tady osm měsíců a neojela jsem jedinýho Američana.
Mohla jsem ojet tebe, tebe… Nebo tebe.
A nepovedlo se to.
Neprožila jsem si svůj vlhký, americký sen, jasný?
Je to smutný, ale sedí to k dnešnímu tématu,
protože tenhle pořad se jmenuje Polapit ptáka.
To je jméno tohohle pořadu!
Polapit ptáka!
Jsme připravení lapat?
Tak jdeme na to. Já to rozjedu.
Dobře, přejdu k věci, jo?
Ten pořad jsem napsala, protože jsem byla vytočená.
Vím, že tak nevypadám, ale jsem naštvaná.
Hned to vysvětlím. Je mi čerstvě 31. Vím, že na to nevypadám.
Jsem atraktivní. To není vtip, to je fakt.
Jsem bohatá. Příšerně bohatá, vážně.
Když si dám McDonald's, tak v Beverly Hills. Jsem prachatá.
Vlasy jako Beyoncé v roce 2003.
Jo, to je fakt.
Nemám dávivý reflex. Vůbec.
Vůbec. Díky!
Vůbec ho nemám. Ale jsem nezadaná!
Tak, to je správná reakce.
Když jste nezadaní ve dvaceti, tak je to pohoda, že jo?
Tenkrát mě nikdo nesoudil.
Tenkrát mě každou noc lízal jinej.
Kouřila jsem a nechala se lízat.
Od roku 2009 jsem měla plnou pusu, byla to pohoda.
Nikdo mě nesoudil. A hrála jsem ruletu na ostro.
Znáte?
Udělal se dovnitř? Nevím, ruleta na ostro.
Nebo jsem to hrála jenom já? Ta tleská, ta hrála!
Ty se až moc směješ! Ta to moc dobře zná!
Když je vám dvacet, je to fuk. Nikdo vás nesoudí, užíváte života.
Ale jak vám padne třicet,
ta nezadanost začíná smrdět.
A lidi říkají: „Tobě je třicet.
A jsi svobodná.“
Cítí z vás to zoufalství. I moje máma ho cítila.
A říká: „Když je ti třicet, co kdyby ses usadila?
A pořídila si děti?
Je ti třicet, tak proč se neusadíš?
Proč nemáš děti?“
A já říkám: „Děti? Vždyť jsem ještě neměla ani potrat.“
Rozumíte mi?
„Nech mě stihnout pár potratů, než do toho konečně praštím.“
Já mám možnosti. Děti jsou jako opary. Jsou navěky.
Děti jsou na hovno. Jsou, klidně to řeknu.
Moji nejlepší přátelé bývali děti.
Děti jsou na hovno. A líbí se mi, že tleskáte.
Spousta kamarádek má děti. Lásku vždycky najdou první ty obyčejný.
Ze všech kamarádek se vždycky dřív vdají ty ošklivý.
A já mám spoustu ošklivých, šťastných, obyčejných kamarádek.
Dneska sem přišly.
Vždycky na mě kouknou a řeknou: „London, musíš hledat.
Běž, v klubu najdeš svobodnýho chlapa.“
Svobodnýho chlapa v klubu? Snáz najdu černou holku ve filmu Judda Apatowa.
Zamyslete se! Žádný tam nejsou.
Vyřeš to, Judde!
Já můžu!
Že jo?
A oni říkají: „To ty jsi problém. Ty si můžeš za to, že jsi sama.
Jsi sama, protože jsi sebevědomá. Jsi sama, protože jsi úspěšná.
Jsi sama, protože jsi komička. To je moc.“
Jenže když tohle má chlap, je skvělá partie.
Úspěšný, sebevědomý komik je přece skvělá partie.
Já bych ho ojela. To je bezva chlap.
To je přece Kevin Hart, ne?
To chce každá. Ale u ženský je to moc. Podle všeho jsem přehnaná.
Vypadá to tak. Ale kdybych byla němá
a pracovala ve večerce, už bych byla vdaná.
Je to pravda. Mě ani nikdo nepožádal o ruku.
V Kentucky jsou bezzubý nány, který dostávají žádosti o ruku.
Co je se mnou špatně?
Možná jsem vážně ten problém.
Tak se chci ohlídnout za svou historií lapání ptáků.
A najít ty chyby.
Přidáte se ke mně? Tak jedeme.
Vydám se na cestu!
Jsem zpátky. Ani jste to nepostřehli.
Vrátila jsem se v čase.
Vrátila jsem se 94 let do minulosti, do roku 19…
Matika mi nejde, prostě do minulosti.
Do doby, kdy se narodila moje babička Mel.
Úžasná ženská. 93, 94 let stará. Taková drzá, jamajská kráska.
A moje babička je děvka!
Babička ví, že je děvka. I bůh to ví.
Babička polapila tolik ptáků, že to mámě zničilo život.
Je to tak. Vysvětlím vám to.
Babička měla pět dětí s pěti různýma chlapama.
Ostatně, je z Jamajky.
Tam můžete jen píchat a poslouchat Boba Marleyho.
Užíváme si a zpíváme.
To je všechno, co máte na Jamajce na práci.
A jak vím, že babiččino lapání ptáků zničilo mojí mámě život?
Máma poznala svýho tátu dvakrát a pokaždý to byl jiný chlap!
Jako by babička chtěla mámu nechat hádat.
- „Nosí brýle?“ - „To nevím.“
Babička je děvka. Teď probereme mámu.
Máma je skvělá. Ona ten pořad uvidí, takže je úžasná.
Je úspěšná, dvakrát vdaná, tvrdě pracuje, je hrozně chytrá…
A je děvka!
Moje máma je taky děvka. Prostě je.
Máma pochytala tolik ptáků, že jí to zničilo život.
Vysvětlím vám to.
Máma byla běžkyně. Byla rychlá.
Sprinty na sto metrů. Rychlá.
V osmnácti trénovala na olympijský hry.
Na posraný olympijský hry.
Jo, olympiáda v osmnácti. Já vím, to je pecka.
Ale pokračování bude smutný.
Protože v osmnácti bohužel najednou chytila ptáka.
Je to tak, chytila ho.
A skončilo to těhotenstvím.
Ne se mnou, já jsem požehnání. Čekala bráchu.
Já jsem požehnání. Brácha ne.
Takže porodila mýho bráchu.
A babička se zlobila, že otěhotněla v 18,
tak ji vyhodila. Byla pokrytec!
Jen se snažila být jako ona. Tohle děvkovství bylo dědičný.
Vyhodila ji a máma přestala běhat.
Našla si normální práci jako všichni.
Stala se zdravotní sestrou, vychovala bráchu
a dámy a pánové, co z mýho bratra vyrostlo?
Člen ostrahy.
Máma se vykašlala na olympiádu kvůli obyčejnýmu strážnýmu!
Být to kvůli mně, tak to pochopím. Ale strážnej?
Jako bych teď, na špici kariéry,
kdy můžu být ženský Richard Pryor…
Díky, je to tak.
…najednou chytila ptáka. A za devět měsíců
bych zmizela, vytlačila děcko
a pak by ze mě byla hvězda TikToku. Srát na děti!
Děti jsou na hovno.
Děti jsou vážně k hovnu.
Jsou tak neuctivý.
Holky, nemusíme si je pořizovat.
Nemusíme mít děti. Proč taky?
Vždyť za to ani nestojí, není s nima sranda.
Jsou nudný, neříkají nic zajímavýho.
- „Kreslím žirafu.“ - „Jdi do hajzlu.
Tvoje žirafa je mi u prdele.“
Děti se přeceňují.
Kdo má děti? Přihlaste se.
Dobře, dámy… Líbí se mi, že chlapi mlčí.
Chlapi nemají děti, chlapi je dostanou.
Mají děti jako mazlíčky, jako psy.
Čubka je porodí, aby si s nimi hráli a dělali, že jsou jejich.
Děti jsou na hovno. Děvčata, děti jsou urážka ženských.
Je to tak. Jsou urážka ženských.
A proč? Jako ženská najednou chytíte ptáka
a otěhotníte. Na devět měsíců.
Lidem to nepřijde divný. Devět měsíců!
Devět dlouhých měsíců v pupku vyrábíte člověka.
Oči, uši a lokty, všechno v břiše.
Vyrábíte člověka a nemůžete se ani napít.
Devět měsíců vyrábíte oči, uši a lokty.
Vyrábíte celýho člověka, ne jako Ikea.
Vyrábíte hotovýho člověka
devět měsíců v pupku!
Nemůžete pít, vyrábíte, devět měsíců!
Devět dlouhých měsíců vyrábíte.
A pak ho musíte vytlačit ven.
Může to trvat dva dny.
Může to zabrat dva dny a roztrhne vám to vaginu!
Roztrhne a úplně zničí!
Devět měsíců a zkáza!
Vytlačíte toho zmetka a všude je krev!
Všude!
Samá krev!
Vezmete to zakrvácený dítě
a pak musíte přestřihnout šňůru.
Držíte to dítě, koukáte na něj, a ono má tu drzost
vypadat jako jeho otec.
Děláte si srandu? Já bych ho nechala v porodnici. „Toho neznám.
Vůbec nevypadá jako já.“
To je směšný, dámy. Nemusíte mít děti. To se přeceňuje.
A teď probereme otce. Promluvíme si o mužích.
Můj táta je otec.
Jo, můj táta je otec.
A já svýho tátu znám. Tenhle zvyk jsem porušila.
No jo, vycházíme spolu.
Je bezva. Pan Hughes je úžasnej.
A pozor, tátovi je šedesát
a je ve fotbalovým týmu pro starší muže, říkají si Aston Viagra.
To je můj táta, pan Hughes. Miluju ho. A miluju i svoje dva starší bratry.
První je Alex, ta chyba z ostrahy, toho už znáte.
Tohle se mu bude líbit.
A pak je tu Joel, to je taková šťastná nehoda.
Alex a Joel jsou úžasní.
Bezva chlapi, velký vzory a zasraný děvkaři.
Moji bráchové jsou děvkaři.
Nachytali tolik škvír,
že mi to zničilo život. Hned vám povím takový příběh.
Celým jménem jsem London Dionne Micha Stacey Stephanie Estina Knibbs-Hughes.
Ještě jednou. London Dionne Micha Stacey Stephanie Estina Knibbs-Hughes.
To je moje celý jméno.
Takže když jsem se vyvalila ven,
rodiče z mýho narození měli takovou radost,
že máma si řekla, jak super bude, když mi každý člen rodiny
dá nějaký jméno.
Rodiče vybrali London. Jsem z Londýna a oni nejsou kreativní.
Pak přišlo Dionne. Jako Celine Dion.
Nebo Dionne Warwick. Oduševnělý jméno. Dionne.
Díky. to mi dala babička. Potom jméno Micha.
To abych měla hovorový jméno. Micha.
S tím přišel táta. A potom Stacey!
S tím přišel můj bratr Joel.
A ještě Stephanie!
To vymyslel Alex.
Potom Estina. Latinoamerický styl!
Estinu vymyslela máma, je ze čtvrtky Kubánka.
A moje příjmení je Knibbs-Hughes. To je moje celý jméno.
Je to pěkný jméno, ale co Stacey a Stephanie?
To tam nemá co dělat. Takže, Stacey.
Můj bratr Joel mě pojmenoval Stacey,
po holčičce, která se mu líbila ve školce.
Jmenovala se Stacey Hughes.
Můj pětiletý bratr pojmenoval jedinou sestru
po nějaký mrše, se kterou žral třpytky.
Ani ji neznám! Nevím, kde skončila!
Tenhle speciál se měl jmenovat Hledám Stacey.
Kde je kamera? Stacey Hughes, který je 35 let
a chodila na základní školu Davida Livingstona,
jen chci říct, že jsem tvoje jméno nepošpinila.
Pojmenovali po tobě hvězdu.
Dokázala jsi to.
Jsi hvězda, Stacey.
Snad nejsi mrtvá, nebo nefetuješ. Dokázala jsi to.
Zasraná Stacey.
Vůbec ji neznám.
A můj bratr Alex mě pojmenoval Stephanie.
Stephanie. Po svojí přítelkyni.
Stephanie.
Protože chtěl Stephanie dokázat,
že to myslí vážně.
Jako s ní.
Později Stephanie podvedl.
Podvedl Stephanie se Stacey.
Stephanie mu pak objela auto klíčem.
A ukradla mu jeho psa Tupaca.
Nikdy ho nedostal zpátky.
A já mám pořád její jméno!
Takže Stacey a Stephanie! Kristova noho, to je za trest!
A tihle chlapi mají být moje vzory.
K nim mám vzhlížet. Není divu, že jsem tak praštěná.
A já se snažím být jako oni. Snažím se být svůdnice.
Kouřím péra a jsem pěkná svůdnice.
Souložím, kouřím a jsem svůdnice.
Ale ten přístup mi moc nevychází,
protože jsem nedorostla svůj obličej.
Byla jsem ošklivý dítě. Už nejsem ošklivá, byla jsem.
Jako dítě jsem byla gremlin. Nebo démon.
Jako ženský verze Jay-Zho.
Ještě pořád je to trochu znát.
Pořád je to poznat. Jako zvoník u Matky bez péra. Hrůza.
Nikdo mě nechtěl ojet. Žádný jiný děcka, nikdo.
To zní divně. Ale nikdo nechtěl.
Jenže to jediný, čím jsem chtěla být,
co jsem si přála celou svou vagínou,
čím jsem vážně chtěla být…
byla děvka. Vážně.
Některý děti chtějí učit, nebo být neviditelný,
já chtěla být děvka. A máma mi pomohla.
Zní to divně, ale jo.
V mých čtrnácti máma chtěla odejít z Londýna a koupila hotel v Brightonu.
To je přímořský městečko u Londýna.
A já? „Bezva, nový život pro děvku!
Začnu znovu. Je mi 14 a budu lapat ptáky u moře.
A budu si užívat sex na pláži.“
Navíc máma měla hotel. To je přece domov pro děvky!
Sex na pláži a v hotelu!
Sex na pláži a v hotelu.
Sex na pláži…
Budu si užívat…
Neužívala jsem si na pláži ani v hotelu. A taky vám vysvětlím důvod.
Kluci neradi holky, co píšou fanouškovský fikce na Frasier.
Fakt!
Pro zábavu jsem si psala do epizod Frasiera svý role.
Byla jsem jeho adoptivní dcera Denise.
To mladý kluky nerajcuje, Seattle není sexy.
Abych byla děvka, potřebovala jsem kámošky děvky.
Děvky točí světem, kámošky jsou důležitý.
A v každý partě holek je děvka. V každý. I dneska tady.
Každá parta kámošek tady obsahuje děvku.
To platí pro všechny.
A jestli nemáte v partě kámošku děvku, tak jste ty děvky vy.
Jasný? Rozhlídněte se.
Děvka! Děvka! Cítím to, ty feromony.
Já tady ty děvky cítím.
Za chvíli se začnou smát.
Věřte mi, jsou tu děvky. Poznám svůj druh.
Hledala jsem děvky v Brightonu.
A našla jsem tři. Jako první děvku jménem Tina.
Tina je děvka. Většina holek má svý poprvý v noci v posteli s přítelem.
Ona to dělala přes den na parkovišti s cizím přítelem.
Byla milá, ale byla děvka. To byla moje Tina.
Další se jmenovala Cinta. Víc říkat nemusím.
Cinta.
Jmenovala se Cinta.
Další jsme říkali Chlamydiová Rita.
To bylo její jméno! Protože na škole byl další holka
jménem Rita. Bez chlamydií.
Museli jsme je nějak rozlišit.
- „O který Ritě mluvíš?“ - „O Chlamydiový.“
Ale i když Rita měla chlamydie,
byla tak sexy, že to kluci prostě riskli.
Stála za tu nemoc.
To byly moje kámošky. A mně říkaly Čtrnáctiletá panna.
To dost vypovídá o přímořských městech, když „14letá panna“ je urážka.
V Brightonu to holky rozjížděly.
To byly moje holky, moje parta, moje nejky, měla jsem je ráda.
Užívaly jsme si, kouřily jsme péra
a byly jsme parta. Jako A-Team, kdyby „A“ znamenalo anál.
To byly moje kámošky.
A tolik mě naučily.
Jako první mě naučily kouřit ptáky.
Šlo mi to tak, že mi říkali racek.
Racek
Protože jsem to polykala, to vám přece mohlo dojít.
Racek.
A pak mě naučily… Tohle je zajímavý.
Jako další mě naučily něco,
co rozděluje děvky od obyčejných holek.
Naučily mě trik se zmrzlinou.
Zná to někdo? Ta holčina vzadu?
Znáš to? Znáte trik se zmrzlinou?
Tak poslouchejte, dámy.
Dámy, když ojíždíte chlapa…
Líbí se mi to ticho. Úplně jako: „Jo, povídej!
Chci vědět, co je trik se zmrzlinou!“
A děvky: „Cože? Nová lekce. Do toho.
Pište si to. Ona ví, co povídá.“
Dámy, když ojíždíte chlapa,
ale on je nervózní a najednou mu padne…
To se mi nikdy nestalo, ale…
Prostě mu na jednou padne.
Řeknu vám, co dělat. Nevolejte policajty. To ne.
Běžte do mrazáku pro zmrzlinu.
Nedávejte mu ji na péro,
to si říkáte o kvasinkovou infekci.
Dejte mu sníst trochu zmrzliny a je to. Zmrzlina je afrodiziakum.
To sladký a studený něco udělá.
Mozky v péru a v hlavě se spojí a pak na 17 vteřin ztvrdne.
Skočte na něj a jeďte. Není to znásilnění! Užijte si to.
Pořádně si užijte!
Tak se to dělá. Věřte mi, že to funguje. Miluju ten trik.
Pak mě holky naučily lízat barikádu.
Chápete mě, Američani?
Asi tady máme jazykovou bariéru.
Vy tomu nejspíš říkáte hráz.
Správně? Hráz.
My tomu říkáme barikáda.
V Británii je to barikáda. Vysvětlím to.
Je to ta citlivá část muže,
kterou má přímo pod kulkama. Citlivý místo.
Takový citlivý proužek, co vede přímo k anusu.
Taková ta malá drážka.
Dámy, když tohle začnete lízat,
každej chlap bude vaše děvka.
„Proboha!“
„To se mi líbí.“
Nelízejte zadek. Leknou se, že jsou gayové, když se jim to líbí.
„Takhle jsem se ještě nikdy necítil.“
Vážně.
Uděláte si děvku z každýho chlapa. Milujou to!
Lízejte barikádu, děvčata. Nahoru, dolů, zleva, zprava, je to boj.
Vybojujete si kabelku od Gucciho.
Každá si zasloužíme kabelku od Gucciho.
A to poslední, co mi A-Team vysvětlil,
byl mýtus o velkým, černým péru.
Jasný? Jo, smějete se, protože víte, že existuje mýtus,
který ničí bělochy stovky let.
A oni tiše trpěli.
Trpěli.
A tohle je ten mýtus. To je vážná věc.
Ten mýtus je,
že černoši mají větší péra než běloši.
Jasně! Lži!
Lži! Já vám říkám, Los Angeles, že to tak není!
Není to tak. Já jsem si udělala průzkum.
Vážně, udělala.
Vážně jo.
Ojela jsem sto bílých, sto černých, spočítala to. Mám data!
Mám je. A co jsem zjistila?
Poslouchejte.
Černoši nemají větší péra než běloši. Ne, to vám lhali.
Společnost vám lhala. Není to tak. Černoši mají jen větší základní ptáky.
Jo? Třeba spíte s černochem.
On ho vyndá a bum!
Přesně takhle to vypadá, co?
Bum! Ale i když je nadržený, vůbec to nevyroste.
Jen se to zvedne.
Neroste, jen se postaví.
Ale běloši něco vytáhnou
a vy si říkáte: „Co to je?
Co to kurva je?
To mě ani nepošimrá. Co to má bejt?“
Ale trochu se tomu věnujete
a ono to začne růst.
A vyroste něco kouzelnýho.
A já jsem vždycky tak hrdá. „To já! Díky mě to vyrostlo!
Jsem jako farmářka.“
To mám ráda, to úplně miluju!
Je to pravda. A to všechno mě naučily holky, můj A-Team.
Po čtyřech letech jsem musela z Brightonu pryč. Měla jsem hotovo.
Hotovo, ojela jsem všechny.
Hotovo. Rozhodla jsem se pro změnu kouřit ptáky v Londýně.
Chtěla jsem kouřit ptáky, ale taky změnit kariéru.
Chtěla jsem být v televizi a moderovat televizní pořady.
Dělala jsem konkurz do pořadu na kabelovce.
Ten konkurz šel moc dobře a já tu práci dostala, lidi!
Svou první práci v televizi. Díky.
První práci v televizi v 18 letech.
Ten kanál se jmenoval Babestation.
Zase jazyková bariéra, hned vysvětlím.
Babestation je kanál s živým pornem.
Uváděla jsem živý porno kanál. Něco jako OnlyFans, ale na kabelovce.
A já to uváděla. Moje první práce v televizi.
Dělala jsem ji přes den, protože mám úroveň.
Moje práce byla jenom mluvit, byla jsem úplně oblečená.
A v jedenáct tam přišly holky.
Kozy ven, prsty dovnitř. To já nedělala.
A vážně jsem si myslela, že i když uvádím živý porno kanál,
tak si mě na tý kabelovce všimne ředitel nějaký televize.
Uvidí mě, všimne si mě a udělá ze mě hvězdu.
Moderovala jsem živý porno,
ale myslela jsem na obsah. Ať se lidi nějak zabaví.
Vymyslela jsem pro Babestation témata.
První téma se jmenovalo Boty Hughesový.
Ohromná věc. Mluvila jsem o botách, který jsem měla na nohách.
Takže třeba:
„Sledujete Babestation a já jsem London Hughes
Teď je čas na Boty Hughesový.“
Strčila jsem nohy do záběru a řešila boty. Jeden den podpatky, jindy kecky,
pak žabky, balerínky.
A lidem se to líbilo! Hlavně starším chlapům, ale líbilo se to.
Posílali zprávy…
- „Sáhni si na nohu.“ - „Tak jo.“
- „Olízni si prsty.“ - „Tak jo.“
- „Hlaď si nohy.“ - „Tak jo.“
- „Líbej je.“ - „Tak jo.“
A ze tří diváků jsme narostli na sedm. Byl to hit!
Líbilo se jim to.
Když jsem to dělala tři týdny, přišla za mnou moje producentka.
Já si říkám: „Ta mi určitě přidá.“
Ale ne. Řekla mi, že chlapi si honí nad mýma nohama
a já snižuju kvalitu pořadu.
Stěžovali si a oni mě vyhodili. Dali mi padáka na minutu.
Vyhodili mě z Babestation. Sbohem!
A divný bylo, že moje další práce bylo uvádění dětských pořadů.
Fakt. V životopisu mám „Porno kanál Babestation“
a hned za tím „BBC pro děti“. To byla moje další práce.
A když mě vyhodil ten velký porno kanál,
chtěla jsem randit. Mám dost příběhů.
Šla jsem na online seznamku a poznala tam chlápka.
Psali jsme si a on měl fetiš na nohy.
Já to věděla, protože mě prosil o fotku nohou.
Chtěl fotku nohou, dostal ji. Chtěl další. Dostal fotku druhý nohy.
Mám dvě nohy, tak jsem poslala tuhle.
Tak jsem poslala obě. A on si to užíval. Miloval moje prsty.
Hrozně moc!
Chtěl je v různých pozicích.
Prsty nahoru, prsty dolů, prsty u moře, na parapetu.
Hrozně si to užíval.
Říkal tomu „prstofocení“.
Prstofocení. Tak jsem mu posílala fotky.
Takhle jsme si psali asi týden.
Pak chtěl mě a moje prsty vidět naživo.
- „Chci tě vidět.“ - „Dobře.“
Sešli jsme se na vlakovým nádraží v jižním Londýně.
Byla zima a já měla na nohách Uggy.
Dobře, nebudu lhát. Byla jsem chudá, tak nebyly originál.
Byly to falešný Uggy. Tak jsem ho objala, on objal mě…
„Rád tě vidím. Co to je?“
Říkám: „Klid, fejkový Uggy. Stojí 20 liber, můžu ti je sehnat.“
A on na to: „Ale ne, mně nejde o ty boty.
Jde mi o ty nohy v těch botách.
Proč na nich máš ty chlupatý boty?
Dej jim volnost.“
A já na to…
„Pomoc, úchyl!“
A on na mě: „Ne!“
- „Nejsem úchyl.“ - „Ale jo, jsi!“
„Ne, já nejsem úchyl. Jen mám rád tvoje prsty. Jsou krásný.“
- „Co po mně chceš?“ - „Poslyš, uklidni se.
Mně by se líbilo, kdyby sis ty boty sundala.“
- „Co?“ - „Sundej je.“
- „Vyzuj se z těch chlupatých bot.“ - „Ne!“
- „Sundej je.“ - „Ne!“
- „Koupím ti jiný.“ - „Tak jo!“
Jo! Sundala jsem ty křápy a hodila jsem je na koleje!
Už jsem je nikdy neviděla.
Šla jsem bosa jak Fred Flinstone.
Sedla jsem do auta, on mi slíbil nový boty. A koupil mi je.
Vzal mě do Harrods.
To je ten nejluxusnější a nejdražší obchod v Evropě.
Je fakt luxusní.
Jediný obchod, kde si můžete koupit televizi i živýho lva.
Vážně. Takovej je to luxus.
A on mě vzal do Harrods. Bylo mi 18, nikdy jsem tam nebyla.
Chodila jsem tam a oči mi přecházely.
Jako ta černoška v Pretty Woman, co tam nebyla. „Bože můj!“
„Tohle je tak úžasný!“
A on mě vzal do oddělení obuvi.
Měli tam pořádně drahý boty. Všude byly samý drahý boty.
Proboha, vybral boty, jejichž jméno ani nevyslovím.
Takový ty Minono… Minonos…
Ty Minono Bohnik.
Prostě ty ze Sexu ve městě.
Ty boty, ke kterým by měli dávat koktejl zdarma.
Tak mi koupil ty Minono Bohnik. A já nikdy nenosila jehly.
Tak jsem si je obula a snažila se chodit jako člověk.
Byla jsem jako Bambi na ledě.
Snažila jsem se v těch Minono Bohnik vypadat schopně.
A říkám: „Páni, to je super.“
Stály 1200 liber! Byly červený.
Koupil mi červený boty!
Červený boty. Byla jsem připravená!
Prostě jsem si to užívala.
Nemohla jsem tomu uvěřit. Bylo to jako vyhrát loterii.
Jeli jsme k němu.
Vešla jsem k němu do ložnice, rozrazila jsem dveře…
A zarazila jsem se.
Byla jsem vyděšená. Překvapená. Šokovaná.
Protože v tom pokoji
měl na každý stěně regály plný značkových dámských bot.
Byla jsem ohromená.
Stál za mnou jako ve scéně ze Lvího krále.
Jako to: „Tohle všechno ti může patřit.
Od Louboutinek na východě až po ty Prada na západě.
Všechno to může být tvoje.“
A já na to: „Jsem připravená!
Budu hulit péro za boty!“
Takovýho racka v životě nezažil.
Byla jsem dobrá. Po sexu mi daroval další boty.
Byla jsem s ním šest týdnů.
Dostala jsem dvanáct párů bot!
Jo, správně! Dvanáct párů bot.
Hrozně jsem ho milovala, chtěla jsem si ho vzít.
Jméno si nepamatuju, ale milovala jsem ho!
Chtěla jsem svatbu…
Ale potom, úplně nečekaně,
se se mnou prostě rozešel.
Podváděl mě. Vím to, viděla jsem fotky prstů tý mrchy.
Našel jsi novou mrchu. A podle všeho si lakovala nehty.
Nějaká holka s lakem, nebo gelem.
Čubka zasraná!
Odešel za ní. A já si říkám:
„Je to smutný, ale alespoň si můžu nechat ty boty.“
Měla jsem dvanáct párů bot. Kouřila jsem kvůli nim péro, byly moje.
A co on? „Ne, to jsou moje boty.“
A pak mi ty boty vzal.
Nechte toho, pořád mě to mrzí.
Bylo to jako loučit se s dětma.
„Ahoj, Louisi. Ahoj, Christiane.
Ahoj, Yves Saint-Laurente. Zatím.“
A pak… Ten smích nemá chybu.
Už jsem ty boty nikdy neviděla. Poslyšte… Pořád mě to bolí.
A ten vztah mě poznamenal.
Většina holek po rozchodu
si koupí nový oblečení, ostříhají se… Já jsem musela na pedikúru.
Potřebovala jsem třpytky, abych si zvedla sebevědomí.
Díky. Tak jsem vypochodovala do novýho vztahu.
Tak trochu. Začali jsme si psát.
On je teď v Anglii slavný boxer.
Ale tenkrát nebyl tak slavný jako já
a teď je hodně slavný.
Ale já mu kouřila péro v roce 2012.
A v roce 2012 vyhrál zlato a olympiádě.
Takže tady vidíte,
že moje kuřba je kuřba šampionů.
Zeptejte se jich.
Nemá iniciály B.J., ale podobný.
A pak jsem chodila s jedním bělochem.
Miluju bělochy, jsou super. Jsou úžasní.
A miluju určitý typ bělochů. Jsou jako můj kryptonit.
Popíšu vám svůj typ. Vypadá tak jako podvyživeně.
Podvyživený běloch s drdolem a nepochopitelným ukulele.
Podvyživený vegan.
Miluju podvyživený bílý vegany.
Sbírám je jako Pokémony. „Mám tě, Iane!“
„Mám tě, Briane! Mám tě!“
Miluju je. A v divočině jsem našla vzácnýho bělocha.
Malýho vegana. To je vzácnost. Byl můj!
A byl moc milej a vděčnej, že chodí s černoškou.
To je ten problém. Měl fetiš na černý holky.
Jo. A já věděla, že má fetiš na černý. Hnus.
Poznala jsem to, když mi říkal núbijská královna.
Bože, běloši, neříkejte černoškám núbijský královny.
Ty taky nejsi bělošský princ, jsi Steve.
Jmenuješ se Steve, Steve. Tak ti budu říkat.
Steve byl rád, že mě má, ale měl ten fetiš a byl trochu úchyl.
Tak trošku úchylný a divný.
Jednou přišel z práce a udělal…
To má být on.
„London?
Jak sexuálně svobodná jsi?“
A já se ptám: „Co?“
A on: „No…
Jak sexuálně svobodná jsi?“
A já: „Vyhodili mě z porno kanálu a kouřila jsem péro za boty.
Asi nemůžu být sexuálně svobodnější. Takže tak.
Jsem dost svobodná. Nevím, co se tak ptáš.
Jsem vážně svobodná.“ A on na to: „Tak dobře,
já že bych si chtěl zahrát na role. Zkoušela jsi to někdy?“
A já: „Ne.
Jsem černoška, já už hraju dost těžkou roli.“
Jestli já jsem hrála role?
Co je to za otázku?
Předstírání? Co to má být?
Bylo to fakt divný. A on na to:
„Měli bychom to zkusit. Vážně bych si chtěl zahrát
na Padesát odstínů šedi.“
Tak poslouchejte.
Dobře, Los Angeles, já ten film neviděla.
A nečetla jsem to. Je to pod mojí úroveň.
Je to pod úroveň náš všech, je to odpad.
Ale jsem dobrodružná a mám ráda výzvy.
Tak říkám: „Jo, zkusím to. Co mám dělat?“
A on říká: „Tak budeme mít sex v rolích těch postav z toho filmu.
Uděláš to pro mě?“
A já říkám: „No jo, jasně.“
Tak on se vžil do role.
„Jsem Christian Grey.
Jsem bohatej běloch, tak tě můžu zneužívat.“
O tom ten film vlastně je, že jo?
To je děj.
A já se musela vžít do role tý holky,
ale ta holka je taková nijaká.
Tak říkám:
„Ahoj.
Taky jsem v tom filmu.
Ahoj.
Jsem nudná.
Jsem obyčejná. A jsem tady.
Tak dobře, co mám teda dělat?“
A on říká: „Tak jo, budeme mít sex jako ty postavy. Hraj jí a ojeď mě!“
„Tak jo. Bude to skvělý. Bude to naprosto úžasný.“
Položil mě na postel a zeptal se: „Jsi připravená?“
A já: „Jo, jsem připravená.
Budu o tom vyprávět v knižním klubu. Bezva!
Super.“
Říká: „Zavři oči.“ Tak jsem je zavřela.
Povídá: „Nádech a výdech.“
A on počítal: „Raz,
dva,
tři…
Teď si dojdu pro bič.“
A odešel.
Kdepak.
Já a bič?
Z hlediska historie?
To nedopadá dobře.
Nikdy jsem nedostala bičem, ale jako bych měla na zádech jizvy.
Takže když ten běloch šel pro bič,
uvědomila jsem si,
že nehrajeme na Padesát odstínů šedi.
Hráli jsme na 12 let v řetězech!
A on…
On přišel s bičem…
A já jsem zdrhla!
Utíkala jsem a unikla jsem z otroctví.
Vážně.
Utekla jsem.
A můžu vám to vyprávět.
A když jsem utekla tomu otrokáři,
došlo mi, že hledám ptáky na špatných místech.
Neměla bych lovit otrokářský ptáky. To by neměl dělat nikdo z nás.
Tak jsem si řekla, že nebudu hledat ptáky. Počkám si, až pták přijde za mnou.
No jasně. Proto jsem začala dělat komedii.
Jo!
Tohle je moje.
Když mě vydržíte 20 minut poslouchat, můžete mě taky ojet, ne?
Je to tak! Tak jsem začala s komedií.
Začala jsem vystupovat v Británii.
Byla jsem vtipná, šlo mi to.
Šla jsem na jeviště a měla většinově bílý publikum.
Bavili se.
Pak za mnou chodili běloši a říkali:
„Jsi tak vtipná. Měla bys jet do Edinburghu.“
No jasně. A oni pořád: „Ty jsi tak hrozně vtipná.
Měla bys jet do Edinburghu.“
- „Bezva.“ - „Jeď do Edinburghu.“
Přišlo mi to jako urážka.
Já nevěděla, že tam něco je. „Vy jeďte do Edinburghu!
Já jsem z Croydonu! Ty si jeď do Edinburghu!
Mě do Edinburghu neposílej, ty blbej rasisto!“
Ukázalo se, že v Edinburghu je komediální festival. Jo.
Edinburghský festival komedie.
Tak jsem tam vyrazila a viděla jsem,
že k mužským komikům se lidi chovají jako k bohům!
Ženský se k nim chovají jako k bohům,
protože nemají rozum. Dámy?
Je to tak, nemáme rozum.
Protože já je viděla na jevišti
a došlo mi, že ženský ojedou ty, co jsou vtipný.
Nemusíte být pěkný a prachatý.
Ženský vás ojedou, když jste vtipný!
A to platí pro všechny komiky.
Všichni na jevišti vyprávěli vtipy a ženský v publiku šílely.
Ječely, smály se, hladily si miciny, prostě šílely!
Šílely po nich.
Klidně by roztáhly za pár poznámek o běžným životě průměrný rodiny.
Všichni ty chlapi tam kecali kraviny a ženský v publiku jim to žraly.
A naopak to nefunguje.
Komičky nespí s modely.
Moje historie vypadá jako seznam řidičů Uberu.
Jasný?
Mě modelové do postele neberou! Vygooglete si oblíbený komiky.
Tihle Davové a Edové nechrápou s žádnou Angie a Patty,
mají v posteli Mimi a Salanu a Kombuchu.
Éterický mrchy, protkaný mladou pšenicí. A není to fér!
Nemůžu se jim rovnat.
A to neplatí jen pro Británii, tohle se děje úplně všude.
Viděla jsem to i tady v Americe.
Koukala jsem na Saturday Night Live.
Není to pořad pro všechny. Nevím, jestli ho znáte.
Vysílají ho živě v sobotu večer.
Vážně to není pro každýho.
Saturday Night Live je moc nóbl.
Takže jsem se koukala na Saturday Night Live
a komici tam vyprávěli vtipy.
A byl tam jeden běloch. Bůh mu žehnej, já bych ho ojela.
Vypadal jako okouzlující trouba.
Jmenuje se Colin Jost.
Znáte ho? Colin Jost je fešák.
Jeho brada, čelist, ta jednoduchá, sexy energie.
Sotva jsem ho viděla, říkám si: „Toho bych ojela.“
Podívala jsem se na něj, vygooglila ho, koukla na Instagram.
Je to manžel Scarlett Johansson!
Tenhle průměrnej, bílej trouba
je manžel Scarlett Johansson,
nejkrásnější asijský herečky v celý Americe.
To není fér!
Není to fér!
Já tomu nemohla uvěřit!
A co ten posranej Pete Davidson?
Podělanej Pete Davidson
ojel Arianu Grande a Kate Beckinsale.
A já v současnosti nejsem dost sexy, abych mohla vykouřit Larryho Davida.
Na to by mi řekl: „Ne, kdepak.“
- „Larry.“ - „Ne.“
To není fér!
Žijeme ve světě, co není fér,
protože nemůžu soupeřit s těmahle éterickejma mrchama.
Protože nejsem žádná éterická mrcha. Já jsem…
humor a prdel.
Humor a prdel. Zkoušela jsem se změnit,
jako že jsem cvičila a jedla zdravě,
všechno jsem to zkusila, ale prostě na to nemám.
Protože jsem dokonalá, jasný?
Nemůžu to dělat, už teď jsem dokonalá.
Nemůžu. Jsem prostě dokonalá.
Když přiberu, přiberu na břiše.
Takže když napíšete do Googlu „Je London Hughes“,
hned vám tam vyjede „těhotná“.
Máma mi to ukázala. Svině. Je to tak.
Přibírám do břicha. Někdo říká, že je těhotný s jídlem.
Já tomu říkám břišní bohatství.
Tohle je bohatství. To znamená, že si můžete dovolit svačiny.
Je to břišní bohatství.
Jindřich VIII. ho měl taky, jasný?
Je to břišní bohatství. Ceviche, tacos…
Břišní bohatství.
Prostě břišní bohatství.
A já se snažím cvičit.
Kamarádka říkala: „Tak prostě cvič, jenom to zkus.“
Pořídila jsem si DVD se cvičením. Pustila jsem to a ta ženská,
co má moc rychlý metabolismus, na mě čuměla,
když jsem zrovna dojedla pizzu. A ona jenom čuměla.
„Tak jdeme na věc
Dobře? Tak jo!
A raz!“
Dělám to podle ní a prostě cvičím.
Za deset minut už sedím a mám to jako film.
To jsem mohla rovnou koukat na Avatar, nebo jiný fantasy.
Na něco, co by se nikdy nestalo.
Fantasy! Cvičení je na hovno!
Člověk cvičí schválně.
Cvičí naschvál.
Schválně pobíhá sem a tam.
Cvičení, posilování, pobíhání.
Běh?
Maratony? Srát na maratony!
Bílý privilegium je běhat, i když vás nikdo nehoní!
„Běžím, ale nejsem v ohrožení.
Pobíhám, běhám, ale nic mi nehrozí.
Nemám nikoho v patách.
Žádný policajty, nikoho. Běhám pro zábavu.“
Na to seru!
To je bílý privilegiu.
Nesnáším to!
Takže ve světě komedie nemůžu spát s komiky. Nejsem dost sexy.
Nejsem dost sexy ani pro Mr. Beana.
Zní to jako vtip, ale je to pravda.
Rowan Atkinson, co hraje Mr. Beana, má spoustu škvír.
Má jednu škvíru za druhou.
Rowan Atkinson ukradl kámošovi přítelkyni. To je fakt.
Žijeme ve světě, kde vám Mr. Bean přebere holku.
To je šílený!
Komičky to mají těžký. Nikdo o tom nemluví, ale je to tak.
Já to mám těžký. Nejsem dost sexy, abych mohla spát s komiky.
Těm nejsem dost dobrá.
Ale vy civilisti jste zase pod mojí úroveň.
Co mám dělat? Rozumíte?
Civilisti mi nestačí, ale…
Snažím se ojet civilistu alespoň jednou týdně.
Člověk musí pomáhat komunitě.
Snažím se. Běžte ojet civilistu.
Dámy, ojeďte civilistu. Musíte si to zkusit.
Takže občas civilistu ojedu, ale ti prostě nedocení mou genialitu.
Jsem královna komedie, ty pracuješ.
Já se mám skvěle, ty to nechápeš.
Ale zkoušela jsem to s civilistou. Povím vám, jak to šlo.
Znáte to, když pícháte chlapa.
Dokončíte to, ale on nikam neodešel.
Je u vás. Nájem vám neplatí.
Ale máte ho v posteli.
Sex už byl, skončili jste, ale on je tam pořád.
Já ho ojela, ale on mi tam zůstal.
Chybělo tak pět minut, než bych ho vykopla,
protože jsem si potřebovala prdnout.
Když odejdete, my prdíme.
A je to dlouhý a oduševnělý prd.
Randění vám odrovná střeva.
Držíte to v sobě už od předkrmu. A já potřebovala prdět.
On je u mě v posteli a já potřebuju prdět.
A něco vám řeknu. Ten sex stál za hovno.
Protože mě pořádně nevylízal.
No jo, hrůza.
Lízal mě, ale neudělal to pořádně.
Já chtěla závodního koně. Rozumíte mi?
To je závodní kůň.
Ale to on neudělal.
To neudělal.
Já jsem chtěla koníčka.
Ale on mi koníčka neudělal.
Úplně to vynechal, jasný?
Koukal se na to jako vyděšený rapper. Takhle…
To má být vtip?
Co to mělo být?
Koník tam skočí a jede. Dělej, najdi mýho Nema!
Najdi mýho Nema!
Ponoř se do toho!
Zaplav si v tom!
Ať si to člověk pamatuje!
Nechovej se jako vyděšenej rapper!
Co myslíte, chlapi?
Dobře. Chlapi, stojíte za hovno!
Je to tak, za hovno.
Myslíte si, že to se ženskou umíte.
Ale neumíte.
Chlapi neumí pořádně lízat. Není to vaše vina.
Společnost vám to toleruje. Je to tak.
Společnost nám od mala říká, že máme vyrůst a kouřit péra. Víme to.
My to víme, dámy. Musíme vyrůst a kouřit péra.
Je to všude. V písničkách, ve filmech, v popkultuře.
Doslova nám to rvou před obličej!
Víme, že jednou vyrosteme a musíme kouřit péra.
Musíme trénovat. Já trénovala.
Trénovaly jsme.
Takže když to přijde, víme, co děláme. Chlapi? Chlapům to nikdy nikdo neřekl!
Lízání ženských není normalizovaný, kouření pér normalizovaný je.
A to je fakt směšný, lidi.
Já toho mám dost. Je to pravda.
Lízání má být tak normální jako kouření.
A já vám dokážu, že není. Představte si, že koukáte na film.
A najednou vidíte auto, jak jede po dlouhý, štěrkový cestě.
To auto řídí chlap.
A říká si: „Já si tu řídím auto po týhle štěrkový cestě.
Jsem záhadný. Řídím auto ve filmu.“
Najednou mu od rozkroku vstane holka.
„Zrovna jsem ho vykouřila.“ A nikdo nepohne brvou.
Nikdy nevidíte řídit ženskou…
A nezvedá se od ní chlap.
Celý opocený, otře si čelo…
To nikdy nevidíte!
Není to běžný.
Já chci, aby to bylo běžný. Chci si v pátek večer vyrazit ven,
podívat se do uličky a nevidět kuřby.
Chci vidět holky, co sedají klukům na hlavy!
A píšou kámoškám: „Zlato, dorazím tam, jen co se udělám.“
„Už to bude, dej mi dvě minuty.“
„A nekousej.“ Takhle to chci.
To si přeju. Aby lízání bylo běžný.
Chci u zaparkovanýho auta vidět holku v týhle pozici
a automaticky si nemyslet, že čurá.
Kdepak, nechává si lízat.
Chci, aby to byla forma komunikace.
Kluk mě pozdraví a já řeknu: „Drž hubu!“
Nechám se vylízat.
Takovou budoucnost chci. Takovou, kde je lízání běžný.
To je moje budoucnost! To je můj Brexit!
Správně.
Lízání!
To je můj manifest.
Takže jsem s týpkem, stojí to za hovno, orgasmus jsem hrála, neuměl mě vylízat,
zůstal u mě a mně se chtělo prdět.
On leží v posteli
a chce si povídat.
Povídáte si jen s někým, koho máte rádi.
Když toho člověka nemilujete, není to povídání, ale otrava.
Otravoval mě v mojí posteli, kde neměl co dělat.
A začal…
„Co jsi to říkala, že děláš?“
A já na to: „Říkala jsem, že jsem komička.“
„Já myslel, že si děláš srandu.“
„Ne, to dělám, když mi za to platí.“
Jsem přece komička, ne?
A pak řekl, co říká každý civilista, když mu řeknu, že jsem komička.
Říkají to všichni civilisti, když řeknu, že jsem komička.
Řekl mi: „Nebudeš o mně říkat vtipy, že ne?“
Říkat o tobě vtipy?
O tobě? Jako bych neměla dost vtipů sama na sebe.
Jsem ženská. Můžu vtipkovat o všem.
O nerovný mzdě, šílených standardech krásy,
můžu vtipkovat o tom, že… Díky. Jo, stojí to za hovno.
Můžu vtipkovat o tom, že mě kdykoliv můžou znásilnit,
ale stejně jdu ven, protože jsem dobrodružná.
A on si myslí, že budu vtipkovat o něm?
Já, London Hughes, královna komedie, bych měla vtipkovat o něm?
Když se ho číšník zeptal, jak má rád steak,
odpověděl: „Uvařený.“ A smíchy mi naplival do mojita!
O něm bych měla vtipkovat?
Jo.
A pak to dám na Netflix!
„A pardon, prdla jsem si.“
Už jsme se nikdy neviděli.
Stačil prd a letěl.
Když odešel a pokoj vysmrádnul,
hodnotila jsem svůj život.
Měla jsem dlouhou kariéru, dvanáct let lapání ptáků.
Dvanáct dlouhých let lapání ptáků. Spousty různých druhů.
Černý ptáky, bílý ptáky, mladý ptáky, starý ptáky, všechny druhý ptáků.
Bohatý ptáky, chudý ptáky, královský ptáky. Královský! Tak trochu.
Měla jsem vystoupení a byl tam princ Charles.
Jo, byl tam opravdový princ Charles.
Pak za mnou přišel a řekl mi, že na komičku jsem až moc hezká.
Je to kompliment, nebo urážka?
To je fuk. Budoucí král Anglie si myslí, že jsem hezká.
Nebýt tam Camilla, vyhulím ho!
Udělala bych to. Uklonila bych se a nechala bych se od něj pasovat.
Klidně bych si přivydělala jako Meghan Markle.
Udělala bych to!
Byla bych černá princezna.
Skoro jsem ojela prince Charlese. Takže jsem měla bohatý ptáky, chudý ptáky
a jednoho ptáka, který mi změnil celý život.
A o něm vám povím.
Byl to hrozně důležitý pták.
Povím vám to. Nedávno jsem si dělala kvíz na Facebooku. Znáte je?
Zadáte tam informace a ten kvíz vám řekne, co jste zač.
Znáte je?
Jeden jsem si udělala a prý jsem běloch ze střední třídy.
A když jsem běloch ze střední třídy, měla bych nějaký takový ojet.
A nejdřív je musím najít. Řeknu vám, kde jsou, dámy.
Všichni jsou v nákupním centru Westfield.
Běžte do Westfieldu a projděte se tam.
A budou k vám chodit sami, i kdyby se jen ptali na velikost. Přijdou.
A jeden z nich přišel za mnou.
Pozdravil, tak říkám: „Čau.“
Byl to investiční bankéř.
Nevím, co to je.
Ale smrdí to po penězích.
„Aha, umíš to s čísly. Dám ti svoje.“
A zabralo to. Fakt to zabralo.
Vyměnili jsme si čísla, bavíme se a on mi říká:
„Chci tě vzít zítra na rande.“ A další den bylo zítra.
Vyzvedl mě před domem.
Měla jsem krásný byt, protože v Londýně jsem prachatá.
Zastavil před mým domem…
ve Ferrari!
Ve skutečným. Nemluvím o přívěsku na klíče.
Nikdy jsem neviděla skutečný Ferrari. Přijel tam…
Ve Ferrari, okýnka stažený, hudba na plný pecky…
Ferrari. A sousedi: „Bože, kdo to je?“
Říkám: „Zmiz, mrcho. To není tvůj Uber, to je pro mě.
Radši si hleď svýho.“
Tak jsem vyběhla ven, celá nadšená. „Proboha, to je Ferrari!“
Nasedla jsem a jeli jsme.
Byla to krása, slunce svítilo.
Byl to nejteplejší den v roce.
A jedeme ve Ferrari a já si to užívám,
hudba hraje a já si přijdu jako v klipu.
Prostě…
Rozparádila jsem se a on říká: „Nelez po tom autě.“
Twerkovala jsem na kufru. „Promiň, omlouvám se.“
Nasedla jsem zpátky a říkám: „Kam jedeme, zlato?“
A on říká: „Jedeme do Hyde Parku na piknik.“
Hyde Park je krásný park v centru Londýna.
„Jo, piknik v parku!
Nejteplejší den v roce, Ferrari. Jedeme!“
Vzal mě do centra Londýna a taky tam zaplatil za parkování.
To je drahý.
Zaplatil za parkování, zastavili jsme, jdeme do parku.
A on udělal… To není péro, ale deka.
Položil tu deku a měl i piknikový koš.
Proboha, otevřel ten piknikový koš
a uvnitř byla spousta drahýho jídla.
Vážně, bylo to jako nákup z Whole Foods.
Jedla jsem jahody pro vyšší střední třídu.
Jedla jsem sýry s holčičíma jménama jako Brie. Bylo to…
Bylo to parádní, chápete? Fakt jsem si to užívala.
Jedla jsem Brie a říkám si: „Tohle je život.“
A v tu chvíli mě napadlo, že ho chci ojet v parku.
„Na to mám největší chuť, chci tě ojet v parku.
Neplácni nějakou blbost, protože si to rozdáme v parku.“
Tak přemýšlím, jak to udělám,
jaký úhel, jakou pozici…
Promýšlím to.
Dělá si svoje, já si říkám, jak to bude skvělý,
že si užijeme ten nejlepší ses v parku.
Ale najednou…
se to posralo.
Začal kýchat.
Alergie.
Tak jsem mu dala Claritin, aby přestal!
„Dej si Claritin a mlč, kazíš náladu.“
On kýchal dál.
Říkám: „Jsi v pohodě? Děje se něco?“
On dál kýchal a najednou zblednul.
Je to běloch, tak byl ještě bledší.
Zblednul a začal se takhle kývat.
Vypadá, že bude zvracet.
Třese se mu ruka. Ptám se: „Dobrý?“
„V pohodě.“ A mluví hrozně vysoko.
A pořád… „Jsem v pohodě.“
A já mu říkám: „Nevypadáš v pohodě.“
On se pozvracel a omdlel.
Jo. A teď poslouchejte.
Jsem černoška.
On je polomrtvej běloch.
A jsme v parku.
Já koukám na filmy. Tohle pro mě neskončí dobře.
Tak to prostě je.
Tak říkám: „Koukej vstávat!“
On je na půl v bezvědomí. „Bože můj, moc se omlouvám.“
Já říkám: „Co to děláš?“ A on: „Nezlob se.“
„Na tohle nemám, měj se.“
A on: „Ne… Nechoď pryč.“
„Co mám dělat? Mám volat policajty, záchranku?“
A on: „Ne, když zavoláš záchranku, dozví se to v práci a vyhodí mě.“
Tak říkám: „Co po mně chceš? Co je to s tebou?“
A on: „To je dobrý…“
„Bože, už je to dobrý.“
„Je to dobrý, to je jenom…
absťák po metadonu.“
Absťák
po metadonu.
Já na drogy moc nejsem.
Já čuchám jenom mentolovou mast.
Tak jsem nevěděla, co je absťák po metadonu.
Ukázalo se, že metadon dávají lidem, co se léčí ze závislosti na heroinu.
Našla jsem investičního bankéře, co se léčil z heroinu.
A chtěla jsem ho ojet v parku.
Komu se tohle povede?
Tak říkám: „Na to nemám, tohle je moc. Viděla jsem Vlka z Wall Street.“
A on: „Ne, prosím, pomoz mi.“ A já: „Nemůžu ti pomoct.“
Nemohla jsem. Při záchraně života jsem nedávala pozor.
Nevěděla jsem, jak ho uložit.
„Uděláme to na pejska?“ Víc neumím.
„Mám ti sednout na hlavu?“ A on: „Prosím, pomoz mi.“
- „Co pro tebe můžu udělat?“ - „Musíš…“
„Musíš mě odvézt domů.“
„Odvézt?
V tom Ferrari?“
- „Jo, umíš řídit?“ - „Hrála jsem Mario Kart.“
Zvládnu to.
On říká: „Bydlím deset minut odsud v Pimlicu.
Jen mě odvez domů, prosím. Není to daleko.“
„Jo, to zvládnu.“
Tak jsem nacpala to ho polomrtvýho bělocha do Ferrari.
Nastoupila jsem. A pozor.
Já věděla, že spěcháme, ale jela jsem hrozně pomalu,
aby mě všichni viděli ve Ferrari!
Jo!
Správně!
Dokázala jsem to! Mám v autě polomrtvýho bělocha, ale je to Ferrari.
Jela jsem oklikou, v zácpě.
Přišla jsem si jako v průvodu. „Ano.“
„Nevšímejte si toho polomrtvýho bělocha. Já tady řídím Ferrari.“
Dojeli jsme asi za čtyři a půl hodiny.
Něco přes čtyři hodiny.
Zastavili jsme před jeho domem, pomohla jsem mu, on šel dovnitř
a jeho dům byl nádhernej. Nejmíň za sedm míčů.
To jsou prachy. Chodím po domě a říkám si:
„Sakra, jestli umře, možná má vůli.“
Rozumíte mi? Všechno špatný, pro něco dobrý. Kdo ví?
On se zavřel v koupelně a já jsem stála za dveřma
a snažila se nic neukrást.
Byl v koupelně pět minut a vylezl, jako by se nic nestalo.
Vylezl ven…
„Ty jsi skvělá.“
A já: „Cože?“
A on: „Jsi skvělá. Promiň ten trapas.“
„Trapas? Trapas? Málem jsem byla v televizních novinách.
Jakej trapas?“
- „No tak, uklidni se.“ - „Já se neuklidním.
V jednu chvíli jsem jedla Brie
a pak tě polomrtvýho vezu domů.
A teď žiješ. Bezva! Ale co to bylo?“
A on: „Klid, trochu to přeháníš.“
Přeháním?
Pak řekl: „Tak můžeme pokračovat.“ A začal mě líbat na krku.
A moje vagina odletěla.
Zmizela.
A já měla doslova mimotělní zážitek. Byla jsem mimo svoje tělo. „Bože můj.
Ten chlap si po tom všem myslí, že mě pořád může ojet.
Potřebovala bych sebevědomí průměrnýho chlapa.
Bože můj.“
A říkám si: „Páni.
Tak jo.
Možná je ti 31. Možná jsi svobodná.
Ale takhle blbě na tom nejsi.
A když on si může najít škvíru, tak ty určitě nejsi problém.
A možná mu přijdeš přehnaná,
ale to jenom znamená, že ti nestačí.“
Že jo?
Dámy…
Dámy, já dosáhla novýho horizontu.
Horizontu, jasný?
Poprvý v životě jsem ho nechtěla ojet.
Má mysl byla otevřená, ale vagina byla zavřená.
Nechtěla jsem ho ojet. Skvělý pocit. „Kašlu na to, mám na víc.
Tohle nemám zapotřebí.
Jsem London Hughes a i nezadaná budu v pohodě. Já si poradím.“
Byla jsem připravená vypadnout. On o tom mým uvědomění netušil.
Pořád si ho nade mnou honil.
Honil si ho jako Louis C.K. v šatně.
Honil se nad mojí nohou.
O tom prozření neměl páru.
Já se vytrhla a říkám: „Seru na to!“
A vyběhla jsem z domu se silou tisíce členek Destiny's Child.
On vyběhl: „Takže sex nebude?“
A já na to: „Ne!“
„Když nebude sex, tak ti dám alespoň peníze na taxík domů.“
A já: „Tak jo.“
Dal mi 300 liber na taxík do Chelsea deset minut daleko.
Dámy a pánové, já se na ty peníze podívala
a udělala jsem něco, co by udělala každá feministická královna komedie,
která se jmenuje London Hughes.
Nechala jsem se vylízat a koupila si boty!
Děkuju vám!
Proboha!
Moc vám děkuju, lidi.
Sledovali jste Polapit ptáka.
Děkuju vám.
Jen vám chci říct, že jste byli skvělí.
A všechno, co jsem řekla, je 100% pravda.
Takže jestli mě chce ještě někdo ojet, napište mi zprávu.
Snažím se polapit ptáka.
Díky!
Jsem mrtvá!
Díky!
Jsi skvělá.
Moc děkuju.
Nechala jsem se lízat!
Moc vám děkuju, lidi.
Nepřestávej!
Do hajzlu!
„London?“
DÍKY VŠEM, SE KTERÝMI JSEM SPALA
Překlad titulků: Mirka Spudilová