Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Amira!
Mohammed!
Abdullah!
Ibrahim!
Ibra!
Fatima!
Abdul!
Fatima!
Åh, gud.
Andrea.
-Hej, Adele. -Hvad er der sket?
Hvad mener du? Jeg er her. Åbner du?
-Det er meget tidligt. Hvor er du? -Ved døren. Kom nu.
Fortæl mig lige, hvorfor vi skal bo hver for sig,
når du kommer hjem til mig klokken fem om morgenen?
Kom nu. Luk nu op.
Hvorfor har du ikke de nøgler med, som du beholdt?
Vent. "Jeg har forældremyndighed over migrantbørn. De er mine 480 børn."
Godmorgen, Store Moder.
FORÆLDREMYNDIGHED OVER FLYGTNINGEBØRN
-Godmorgen. Hvad er det? -Læs.
Nåh, interviewet.
Du har flere børn, end jeg har hjulpet til verden som fødselslæge.
Skulle jeg vækkes for det?
Hvis jeg ikke husker forkert, så vækkede du mig for præcis syv år siden:
"Vandet er gået. Vi må ind på sygehuset."
Selvfølgelig. Du kom klokken 5 om morgenen for at fejre din datters fødselsdag.
Jeg har nærmest lige forladt fødestuen. Tvillinger.
Jeg tænkte: "Jeg overrasker Silvia."
Rådkvinde, må jeg komme ind,
eller skal indgangsproceduren for din eksmand og far til dine børn
igennem en længere afklaringsproces?
Kom ind.
Jeg tænder lyset.
Den Store Moder!
Forbered dig på, at alle vil kalde dig "Store Moder".
Jeg er kun værge.
Det er bare noget, journalisterne har fundet på.
-Av. -Har du ondt i nakken?
Skal jeg massere dig? Du ved, jeg er god med hænderne.
Andrea, lægger du an på mig?
Ministeren skulle komme til underskrivelsen af protokollen.
Godt, ikke?
-Jeg må have kaffe. Vil du have? -Jeg har varme croissanter med.
Ministeren er vigtig. Er du ikke glad?
Jo, jeg er vel glad.
Vi har brugt to år på at få en aftale for alle.
De er heldige. De har set dig de seneste to år.
Bortset fra bemærkninger
var der ikke nogen lov for uledsagede mindreårige.
Vi må håbe, det kommer efter underskrivelsen.
Jeg er glad. Det burde alle være.
-Hvorfor er du ikke glad? -Se ikke sådan på mig. Det er jeg da også.
Vi er de første i Europa til at lave et værgesystem
for mindreårige udlændinge.
Forstår du det? Alle vil kunne tage sig af dem.
Desuden får jeg færre unge at tage mig af.
Måske kan jeg så blive lidt mindre "stor mor"
og lidt mere "lille mor" for vores børn.
Mor, er det allerede dag?
Nej, skat. Det er stadig nat. Læg dig og sov.
-Hej, far! -Hej, min skat.
-Tillykke med fødselsdagen. -Dejligt, du er her!
Kom, skat. Det er stadig nat. Du skal sove lidt mere.
Når du står op, fejrer vi dig. Okay?
Op med dig.
Sådan.
-Jeg er ikke søvnig mere, far. -Er hr. Søvn gået?
Sikke en bandit!
Jeg ringer til ham og beder ham komme tilbage.
Sådan, far. Gå ud og led efter hr. Søvn derude.
-Man kan da heller ikke regne med nogen! -Mor, har du bestilt kagen?
-Selvfølgelig. -En med kirsebær?
-Ja. -Kommer du til min fest?
Jeg lover at gøre alt, hvad jeg kan.
Jeg kommer, så snart jeg er færdig med arbejdet.
Det er uretfærdigt.
Du arbejder altid. Selv på min fødselsdag.
Du ved, jeg elsker dig. Jeg ville gerne være sammen med dig altid.
Men også i dag skal jeg gøre byen smukkere.
Hvad skal du?
Jeg tænkte på
at lægge noget meget blødt og frisk græs på fodgængerovergangene.
Så alle, der går over,
kan tage skoene af og mærke det bløde græs under fødderne.
-Kan du lide idéen? -Ja.
Jeg kan ikke vente med at puste lysene ud.
Jeg har et fantastisk ønske.
Men det går ikke i opfyldelse, hvis du siger, hvad det er.
Sov nu, min skat.
Sov,
og når du vågner, er du syv år. Tænk engang.
Nå…
Der.
Silvia og Marco skal helst ikke se det her.
En dag må du fortælle dine børn, hvad du laver.
Ja, men Silvia er for lille til at forstå.
Marco er teenager og taler knap nok til mig.
-Hvad er der, Caterina? -De lukker Auroracenteret.
-Hvad siger du? -Der er politi. Det manglede vi ikke lige.
-Nej, vi gjorde ej. -Jeg var her klokken fire.
Giv mig et øjeblik. Jeg tager tøj på og kommer.
-Hej, far. -Hej, min dreng.
-Hvorfor er du her nu? -Det er din søsters fødselsdag.
-Klokken fem om morgenen? -Vækkede vi dig?
-Nej, jeg skulle på toilettet. -Jeg går nu.
-Hvor skal du hen? -De lukker centeret.
Vi ses. Kommer du op på rådhuset?
Nej, jeg glemte at sige, at vi ikke laver dokumentaren om dig.
Nå, ikke?
Vi laver den om min vens far, der reparerer knallerter.
Ingen i klassen gider høre om en rådkvinde for socialpolitik.
Godnat!
Jeg skynder mig, så jeg kan nå at følge børnene i skole.
Av…
Du vil ikke have massage, men vil du i det mindste tage det her på?
-Der står morgenmad på bordet. -Perfekt.
-Okay? -Hej. Hav en god dag.
PALERMO, 11. JUNI 2016
Den midlertidige tilladelse er udløbet.
Og bygningen er ikke godkendt til at blive brugt.
Undskyld mig. Lukker I bare det hele ned klokken fem om morgenen?
Der opholder sig 40 personer mere end tilladt.
I aften skal alle børn være ude.
-I aften? -Jeg er ked af det. Det er reglerne.
-Ja, okay. -Farvel.
-Alt okay, Adele? -Ja.
Men måske min nakke skulle sove lidt mere.
Jeg har nogle piller på kontoret, som hjælper.
Tak.
Hvad skal jeg gøre?
Jeg forstår ingenting!
Hvad er det for en larm?
Jeg forstår ingenting.
Hvordan kan jeg hjælpe, hvis jeg ikke forstår, hvad I vil?
Vi vil blive her.
Jeg prøver at finde en løsning. Jeg bestiller ikke andet!
Jeg leder efter… Hey! Lytter I til mig?
-Vi vil ikke væk fra Palermo. -Nej! Vi vil blive.
Venner, der er et problem.
I dag kommer der et skib, og centrene er helt fyldte.
Vi kan ikke tage væk.
-Jeg ved, at I ikke vil væk. -Nej, det er ikke det. Vi kan ikke.
Skolen skal være samlet til finalen.
-Det er vigtigt. -Ja!
Hvad er det for en finale?
Finalen i fodboldturneringen. De er meget opsatte på at vinde.
Vi er i finalen, og vi spiller i næste uge.
-Vi må blive sammen og træne. -Okay. Det er vigtigt for jer.
Jeg har et spørgsmål.
Er det vigtigere at spille fodboldfinalen end at finde et sted at bo?
-Hvad laver du? -Jeg vil ikke slappe af!
Tag det roligt!
-Hvad laver du? -Du forstår det ikke!
Du vil tage dig af alle, men du er ikke god mod nogen.
Vi har knoklet for det her.
-Vi har købt trøjer. -Det ved jeg.
Vi tager kurser! Vi arbejder!
-Og nu vil du sende os væk? -Nej.
Vi flytter ikke!
Vi vil blive!
Vi flytter ikke!
Er du færdig?
For det første, tal aldrig sådan til mig igen.
Sammen med socialarbejderne
vil vi gøre vores bedste, for at I kan blive her i Palermo.
Det er i aften!
Så vi har ikke meget tid.
I stedet for at hjælpe mig spilder I min tid.
-Er det forstået? -Gå bare!
-Gå med dig! -Kom, Adele. Vi går ind til pigerne.
Flot!
Skam dig!
De har ikke fundet ejeren af centeret endnu.
Han er nok i udlandet.
Klart. Han nyder de penge, han tjener her.
-Så snart, han er tilbage… -Hvis han kommer.
Ja. Jeg vil tale med ham.
Jeg vil fortælle hvilket rod, han har sat os i.
-Hej, allesammen! -Hej!
Adele!
-Gethru! Hvordan har du det? -Fint. Hvad med dig?
Fint. Lidt ondt i nakken. Jeg havde mareridt.
-Rania har det skidt. -Har Rania det skidt? Hvor er hun?
Hun blev i sengen og vil ikke stå op.
Vis mig, hvor hun er.
Hun er herinde.
SIG NEJ TIL RACISME
Rania?
Rania.
Lille ven.
Hvordan har du det?
Ikke godt.
Hvornår skal hun føde?
-Om en uge. -Bliver hun tilset?
Ja, hver dag.
Hvor gør det ondt?
Hun er bange.
Tak, min ven.
Ring og få hende indlagt for en sikkerheds skyld.
-Jeg ringer. -Ja.
På hospitalet kan de hjælpe.
Ja, lad os gøre det.
Rania.
Du kommer på hospitalet med Chiara nu. Vær ikke bange.
-Kom med mig. -Nej, det kan jeg ikke.
Vær ikke bange.
Jeg kommer forbi i dag. Det lover jeg.
Undskyld mig. Kom.
-Jeg tager afsted. -Ja, Chiara. Tag med.
-Farvel. -Farvel.
-Vil du skrive under for den mindreårige? -Ja, jeg er værge.
Caterina, vi må gøre noget.
Hvem kan hjælpe os?
Kan vi beholde drengene her i det mindste?
Det ved jeg ikke. De er 20. Det er mange.
-Vi har ikke meget tid. -Jeg ved, de er mange.
Men vi har hele dagen. Vi må prøve at nå det.
Jeg skynder mig videre. Jeg vil følge Silvia i skole.
Okay. Vi ses på rådhuset. Du tager noget andet tøj på, ikke?
Skulle jeg klæde mig fint på, mens de rydder stedet.
Nej, men i det mindste kan du vende din skjorte rigtigt.
Nej! For filan!
Det er utroligt.
-Et minut. Min datter har fødselsdag. -Beklager, du kan ikke komme ind.
-Silvia! -Klokken har ringet ind.
-Du kommer ikke ind. Beklager. -Undskyld mig.
Av! Silvia, skat!
-Du må ikke komme ind. -Tillykke med fødselsdagen, skat!
-Ærgerligt. Du nåede det næsten. -Næsten.
Hun smilede ikke engang til mig. Ingenting.
-Hun læste ikke avisen, vel? -Jo.
Gjorde hun? Lod du hende læse det?
Du tog den ikke med dig.
-Hvorfor tog du den ikke? -Hun fandt den før mig.
Der var et billede af dig. Hun bad sin bror læse det.
-Så du, hvad der skete? -Hvad kunne jeg gøre?
Sige: "Nej, du må ikke læse det"?
-Hun sagde ikke engang hej. -Lad os drikke en kop kaffe.
-Selvfølgelig! Jeg har supertravlt! -Adele.
Du skal have tid, for jeg er nødt til at tale med dig.
Tak.
Du forstår stadig ikke, at hvis du ikke hjælper, er der ingen.
-Hjælper jeg ikke? -Nej, du gør ej.
-Du skulle have forklaret det. -Jeg har forklaret det.
Men hun forstår ikke, hvorfor de kalder dig mor.
Og hvorfor du kalder dem for dine børn.
Du ved, hvor svært Silvia har det, fordi du aldrig er der.
-Ja, vi har snakket om det. -Men intet ændrer sig.
Faktisk går det værre. Du kommer endnu senere hjem.
Jeg er senere hjemme, fordi der kommer så mange.
Der er kommet flere uledsagede børn, så jeg har mere arbejde.
Hvad tror du, jeg kan gøre ved det? Har jeg en tryllestav?
Denne gang er Silvia virkelig vred.
Hun siger, at du aldrig er hjemme, fordi du bor et andet sted.
Du tager dig af andre børn i stedet for hende.
Du laver mad til dem, vasker dem og får dem til at lave lektier.
Du lægger dem i seng og fortæller godnathistorier for dem.
Mens hun må gøre de ting med barnepigen eller din mor.
At være værge er ikke bare at underskrive dokumenter.
Jeg må være sammen med de børn.
Jeg må finde ud af, hvad der er bedst for dem.
Godt. Forklar det til hende. Involver din datter.
Hvad sker der, når hun selv opdager det?
Hvis jeg forklarer, hvad jeg gør med de børn,
må jeg også fortælle, hvor de kommer fra, og hvad de er flygtet fra.
Hvis du ikke vil have hende ind i dit liv, så værsgo.
Jeg vil bare beskytte hende.
Jeg vil ikke have, at en pige i så ung en alder
skal vågne med mareridt, fordi hun tror, verden bare er krig,
sygdom, hungersnød, død og voldtægt.
Det er, hvad der sker med børn på hendes alder.
Forstår du?
Er det forkert, at jeg ikke lader min datter leve i frygt?
Men hun lever i en fantasiverden,
hvor hendes mor lever af at male gaderne lyserøde!
Hun har fødselsdag. Bliv hjemme fra arbejde.
Overrask hende. Tag hende med til havet. Vær sammen med hende.
Jeg er sikker på, at det vil være den bedste gave for hende.
Så vil hun stole på dig igen.
Ved du, hvad hun sagde i dag? "Jeg vil ikke have mor med til min fest!"
-Sagde hun det? -Ja.
Hun sagde: "Jeg vil ikke have folk med, som jeg hader."
Kom nu! Herovre! Stop!
En mand, som var fastspændt til roret på et handelsskib, bliver reddet
af kystvagtens betjente.
Kom nu!
-Ruten bliver anvendt igen. -Sagde du kirsebærkage?
Ja, kirsebærkage.
Med flødeskum, chokolade og creme. Hun elsker creme.
Det er utroligt, hun bliver syv. Hun er blevet stor!
…var kommentaren fra repræsentanten fra byrådet i Palermo,
hvor der i dag ventes endnu et skib.
Kom. Sådan! Rolig. Pas på.
Massimo!
Jeg havde forestillet mig det.
Men det har en utrolig virkning at se det sådan. Det er fantastisk.
Det var din idé at sætte det sådan, set nedefra.
Jeg har set mange installationer, men ingen andre har tænkt på det.
Kom, jeg skal vise dig noget. Hvis vi står her, lige under…
Kan du se det?
Vi ser på dem, ligesom de så på mig, da jeg fotograferede dem.
Det er rigtigt.
Du har gjort det godt.
Jeg tror, dette billede er mere værd end tusind ord.
-Fuldmagten. -Tak.
-Må jeg komme ind? -Ja, kom ind.
Hvad er der galt?
-Jeg har da skiftet! -I det mindste, ja.
Det bliver ikke fredeligt. Alle taler om artiklen.
Begynd du ikke også!
Radio, fjernsyn og aviser ringer.
De vil interviewe dig om dagens artikel om den Store Moder.
-Alle har læst den. -Det gjorde min datter desværre også.
Silvia?
Hun blev chokeret.
Hun tror, at jeg faktisk har 480 børn.
Og at alt, jeg har fortalt om mit job…
Ja, de lyserøde gader, regnbuen…
Hun tror, at det hele er undskyldninger for at være hos de andre børn.
Bare rolig. Det er bare en instinktiv reaktion.
Hun siger, at hun hader mig.
At sige sådan noget… Du ved, jeg lever for mine børn.
Det ved jeg.
Men man siger jo tit det modsatte af, hvad man mener.
Hun siger det, fordi hun elsker dig.
-Dagens aftaler… -Efter underskrivelse af protokollen?
Ja. Udsæt det hele.
Ja. Jeg må tale med Silvia.
Det er for vigtigt.
Vent lidt. Jeg har pillerne med, som jeg lovede.
Det er en naturmedicin.
-Det indeholder venustorn, ananas… -Åh, ja.
Jeg stoler på dig. Når det kommer fra dig, så virker det.
Lad os gå i gang.
Det her er Osvaldi-familiens anmodning om at få huset.
Jeg mødtes med ham.
Ja, men de sagde, du brød dit løfte.
Du må hellere se dem nu, for de var ski…
Sig det, Caterina. Var de skidesure?
-Meget beslutsomme. -Beslutsomme, ja.
De sagde endda, at de organiserer en protest.
-Perfekt. Jeg kan se dem i næste uge. -Okay.
Kimberly, pigen fra Somalia.
-Rygmarvsoperationen? -Ja.
Stakkels pige.
Og der er mødet med socialarbejderne fra plejehjemmet.
-Fordi de ældre… -Okay, sæt dem på dagsordenen…
Åh, nej. Ring til dem!
Måske har de plads til Aurora-drengene. Fodboldholdet.
-Ja, god idé. -De virkede meget…
Hvad sagde du?
-Beslutsomme. -Ja, skidesure.
En sidste ting. 18 piger herfra kan komme til Ragusa.
-Det er dog ikke bekræftet. -Godt.
Jeg må sige, at de ikke er glade for at forlade Palermo.
Jeg er endnu mindre glad.
Men de kan ikke blive her, før midlertidige værgemål er godkendt.
Undskyld.
-Det er Carlo fra Montevergini Teater. -Ja, stil ham ind.
-Hallo, Adele? -Ja, hej.
Kalif tog en pige med op på toppen af et stillads.
Hvad? Er han i fare?
Nej, men han vil kun tale med dig.
Kan du komme? Vi skal øve videre.
Okay. Jeg kommer, når jeg er færdig.
-Jeg venter på dig. -Farvel.
Søfarere kommer allevegne fra
med kommandoen på skibe, fartøjer og store både.
De kommer ind i Moder Palermo uden at banke på.
De kristne i Palermo så ud til at sove.
De så ud til at drømme.
Men nej. De var døde.
-Adele, godt, du kom. -Carlo.
Vi er forsinkede med prøven. Og de to skal komme ned.
-Jeg fik pigens forældre til at komme. -Forældrene.
Godmorgen. Jeg hedder Mauro Crivello. Vi er Vittorias forældre.
Vittoria er Julie deroppe, ikke?
Kalif er opfarende. Det ved I.
-Han respekterer ikke reglerne. -Han gør hvad han selv vil, ja.
-Må jeg tale med dem et øjeblik? -Værsgo.
Undskyld, hvis jeg afbryder. Vil I fortælle mig, hvad der skete?
Vi vil giftes.
-Vil I det? -Ja.
Vil I gøre mig en tjeneste?
Vil I komme ned? Jeg har ondt i nakken, og jeg kan ikke se op.
Nej, vi vil ikke.
Vi vil have Vittorias forældre og dig til at give os lov til at blive gift.
Ja. Vi kommer ikke ned, før vi har fået jeres tilladelse.
Tro ikke, det er Kalifs idé, for det er min.
Jeg tager det fulde ansvar.
De siger, at hvis de ikke får lov, stikker de af. Vi kan ikke stoppe dem.
Langt ude! Det er som på mine bedsteforældres tid.
-Ja! -Kalif har ikke fået sine papirer endnu.
Og han er bange for, at når han bliver 18, må han ikke blive i Italien.
Hvis de sender Kalif ud, tager jeg med.
Hørte du det? Vi ved ikke, hvad vi skal gøre.
Jeg kan ikke godkende jeres ægteskab.
-Hvorfor ikke? -Gudskelov!
Vi ville ikke være dem, der sagde nej.
Men der er gode nyheder! Hr. og fr. Crivello…
Kunne I tænke jer at være Kalifs værger?
Hvordan det?
I får snart muligheden for at tilmelde jer som frivillige værger.
Så Kalif kan bo hos jer og være jeres ansvar.
Og hvis I vil invitere ham ind i familien,
kan vi begynde værgemålsproceduren.
Nå?
Lyder det som en god løsning?
Det er fint med os. Det vigtigste er, at vi kan være sammen.
Hvad siger du, far?
Hvad kan jeg sige?
-Okay. -Godt.
Hvis de er roser, vil de blomstre.
-Godmorgen, dommer. -Godmorgen.
Se, hvad jeg har med.
Vil du fejre underskrivelsen af protokollen i dag?
Om Gud vil, får jeg mere tid til mine børn.
Lad os håbe, at der virkelig findes frivillige til værgemål i Palermo.
-Indtil nu har vi kun forestillet os dem. -Jeg er optimist.
Vi får se, hvordan vores elskede by reagerer.
Jeg er sikker på, at mange vil støtte op både her og i resten af Italien.
-Okay. -Værsgo.
I dag er det også min datters fødselsdag.
Tak, men jeg prøver at undgå søde sager.
Nå, jeg har 64 børn, jeg skal finde et sted til inden i aften.
-Ja. -For Auroracenteret er lukket.
Nu vil de sprede dem ud over Sicilien.
-Det ved jeg. -Der er ikke plads i Palermo.
De tilgængelige pladser er til de næste mindreårige, som kommer.
Ja.
Så hvad skal jeg gøre?
Vi må finde en måde, de kan blive i Palermo på.
-Ja. Selvfølgelig. -Ja.
Mange af dem er begyndt på uddannelser,
undervisning i italiensk, teater, fodbold.
Hvis de flytter, er alt det forbi.
Investerer Palermo i dem bare for at miste dem?
-Fru Cucci… -Ja, jeg ved, hvad du vil sige.
Men du må forstå, at jeg kender alle børnene godt.
Jeg kender deres historier og problemer.
Hvordan skal jeg sige til dem:
"I skal flytte. I får en anden rådkvinde. Farvel"?
Hør her, Store Moder, du tager dig det alt for nært.
Vi har en nødsituation, og vi må tilpasse os den.
Lad dem flytte. Der kommer nye i dag og i morgen.
Insister ikke.
-Ved du, hvad jeg vil foreslå? -Nej. Hvad?
En midlertidig forældremyndighed.
Jeg ved det. Du vil sige, det kan vi ikke i dag eller i aften.
Hvad vil du gøre?
Sætte stande op på gaden og uddele forældremyndigheder?
Helt ærligt! Uden en liste med værger har vi ingen at henvende os til.
Jeg beklager.
Lad os skynde os at underskrive protokollen.
Hvilken, tror du…
…er sødest?
Den der.
-Hej, børn. Hvor skal I hen? -Til rådkvinde Cucci.
-Har I en aftale? -Ja, han er hendes søn.
Så du er Store Moders søn!
Hvilken af de 480?
Kom. Den fyr er en idiot.
Her er noget køligere end i min fars værksted.
Kom nu. Vi laver det her interview, og så har vi fri. Kom.
-Må jeg komme ind? -Ja, Adele. Kom ind.
-Godmorgen, borgmester. -Godmorgen.
Klokken er 10, og jeg føler, at jeg har været vågen i to dage.
-Stedet blev ryddet klokken fem i morges. -Ja. Det hørte jeg.
Vi arbejder på at flytte børnene.
Men jeg frygter, at vi må flytte dem ud af Palermo.
Jeg tog kopier med, så alle rådsmedlemmer kan læse det.
Det var en stor artikel. Vi ændrer Palermos image.
Vi forsøger i hvert fald på det.
Ved du, hvem der har siddet her før mig?
-Det ved alle. -Sid ned.
Man kan ikke tale om Palermo uden at nævne mafiaen.
Der er et problem.
Ja, okay.
Præfekten ringede og sagde, at ministeren ikke kommer.
Hvad?
Han sagde, at planerne blev ændret.
Du ved, en nødsituation.
Men underskriver vi alligevel?
Præfekten sagde, at ministeren gerne vil være til stede.
Jeg synes også, det er vigtigt. Det burde du også synes.
Ja, jeg synes, det er vigtigt, men han er ikke uundværlig.
Vi kan ikke udskyde underskrivelsen.
Jeg ved, vi har forberedt det hele.
Ja, men det er ikke et spørgsmål om i dag eller i morgen.
Problemet er, at der hver dag kommer flere uledsagede mindreårige.
Husker du, hvordan idéen om at lave en liste af frivillige startede?
Selvfølgelig. Du kom og sagde: "Borgmester, jeg har brug for hjælp!"
Ved du, hvorfor jeg sagde: "Borgmester, jeg har brug for hjælp"?
Til de 500 mindreårige, du tager dig af.
Hvis vi hele tiden udskyder listen af værger,
vil jeg fortsat være alene.
Jeg arbejder på lørdage, søndage og aftener.
Mine børn ser mig ikke mere.
Det er ikke godt for dem, og det er ikke godt for mig.
Jeg forstår.
Min lille pige er så vred på mig,
at hun ikke vil have mig med til sin fødselsdagsfest.
Det gør mig ondt, Adele.
Men hvem fortæller det til præfekten?
Det her er Giuseppe Garibaldis våben. Hernede.
De her våben gav Napoleon Bonaparte til admiral Gravina.
Er de ikke flotte?
Er I her?
De kom og spurgte efter dig på kontoret. Jeg viste dem nogle ting.
-Godt. -Jeg overlader dem til dig.
Det er bekræftet, at de 18 piger kan komme til Ragusa.
-Om det andet er der intet nyt. -Okay. Vi venter.
Vi ses senere. Hej med jer.
-Skulle I ikke på værkstedet? -Desværre ikke.
Læreren bestemte, men det er fint med mig.
Vi interviewer dig og går. Bare rolig.
Så lad os komme i gang.
-Hej, Blessin! -Hej.
Hej!
-Kom, Sonia! -Jeg kommer!
Sonia, der er måske ikke en frugthave til dem.
Det gør ikke noget. Jeg planter dem et sted.
I er heldige i dag.
-Der er byrådsmøde. -Hvor heldigt!
Hvad er et byrådsmøde?
Det er ligesom byens folketing.
Byrådsmedlemmer, rådmænd og borgmesteren sidder her og bestemmer.
Er du rådkvinde i socialpolitik?
-Præcis. -Hvad betyder det?
At hun er mor for hele byen undtagen min søster og mig.
Undskyld Du skulle ikke have set den artikel.
Og du skulle ikke have læst den for din søster.
Alle har læst den, mor.
Derfor sendte læreren os herhen.
Jeg er ked af, I blev tvunget til at komme.
Men nu er i her, og så er det sådan. Kom.
Jeg er allerede forsinket til mødet.
BORGMESTER, GÅ HJEM!
Borgmester, gå hjem!
De stjæler!
FOR MANGE HJEM UDEN FOLK FOR MANGE FOLK UDEN HJEM
Kolleger, før vi tager hul på dagsordenen,
vil jeg informere jer om,
at den protokol, vi har arbejdet på i så lang tid,
endelig er færdig.
Som vi ved, står Italien, og frem for alt Palermo,
overfor et gigantisk problem.
Så det var nødvendigt
at samle vores små idéer og små ressourcer til at blive noget stort.
Denne protokol er et afgørende skridt
mod en modtagelse, som har mere respekt for menneskerettighederne.
Vi vil tale med dig!
Med borgmesteren.
STORE MODER, OGSÅ VI VIL HAVE ET HJEM
Med rådkvinden for modtagelse.
Hvad er det her for noget?
Nemlig! Godt!
Ikke godt. Fantastisk!
Og hvad gør vi, der er fra Palermo, uden et hjem?
Vi ved udmærket, at der er akut boligmangel.
Vi gør alt, hvad vi kan, for at løse det bedst muligt.
Vi har gjort alt, hvad vi kan. Rådkvinde!
Store Moder!
Vi har skrevet os på de lister!
På listerne.
VI KÆMPER FOR ET HJEM
Gjort alt!
Og intet er sket!
FALSKE FLYGTNINGE RIGTIG PROFIT
Intet som helst!
Faktisk, borgmester, er de folk, der protesterer i dag,
dem, som jeg har mødt så mange gange de seneste måneder.
Vi arbejder allerede på en langsigtet løsning.
Hvad?
-Men hvad kan vi gøre? -Hvad er det for et spørgsmål?
Følg den herre ud, tak. Og få de bannere væk.
Kom nu, hurtigt!
Den ene ting udelukker ikke den anden. Det ved du godt.
Indvandrere har ret til at være et sted, præcis som I har ret til et hjem!
Ja, men som borger i Palermo har jeg flere rettigheder!
I gør ingenting for os.
-Gå så ud! -Kom nu.
Hvorfor åbner I ikke grænserne og lader dem alle komme ind?
I er ikke jeres opgave voksen!
-Borgmester. -Hvad nu?
De har ringet. Skal jeg tage til havnen eller trække mig?
Trække dig? Tag derned. Jeg kommer.
-Formand, vi fortsætter. -Marco, skynd dig. Kom!
Vi giver ordet til rådmand Giannutri.
-Adele, vent! -Nej, børn. Jeg skal til havnen.
Tag tilbage til skolen. Vi laver interviewet senere.
Vi tager med dig. Vi gør det på vejen i bilen.
Nej, I forstår ikke.
Der kom et skib. Det er ikke for børn.
Undskyld mig, arbejder du ikke med børn?
-Må vi stille dig nogle spørgsmål nu? -Ja.
Okay. Hvorfor sagde du ja til at være rådkvinde?
Faktisk arbejdede jeg allerede i socialsektoren, i en forening,
der tog sig af børn og unge specielt fra forstæderne.
Hvad går dit job ud på?
Jeg arbejder med indvandring, familier, ældre
og mindreårige, både italienere og udlændinge.
Hvad har gjort størst indtryk på dig?
Det, som gør størst indtryk hver gang, de kommer ind, er deres øjne.
De fortvivlede øjne glemmer man ikke.
Hver af dem bærer på minder om dem, de har mistet,
om dem, som ikke klarede den og døde.
Havet er den sidste etape
på en meget lang rejse, som de har været på i månedsvis.
Med mange problemer.
Ofte er havet der, hvor rejsen ender.
De heldigste af dem bliver reddet.
Der var børn!
Mange af dem klarer den desværre ikke.
De ender på bunden af havet.
-Okay, det var det. -Men vi har flere spørgsmål.
Lad os tage dem efter landgangen.
Kom med mig. Vi går hen på caféen.
Værsgo.
-Godmorgen, allesammen! -Godmorgen.
-Hej. Hvordan går det? -Fint. Hvad skal du have?
-Ti kopper kaffe, tak. -Hold da op! Ti kopper kaffe?
Skal du være vågen i en hel måned?
Fremad.
-Jeg tog kaffe med. Vil I have? -Åh, tak. Det var pænt af dig.
-Ingen til dig? -Nej, tak.
-Uden sukker? Vil du have? -Tak.
-Hej med jer! -Hej.
Fremad.
Vent her, børn.
I må gerne filme herfra, men vær diskrete og respektfulde.
Genér ikke folk ved at pege kameraet mod deres ansigter.
Husk altid, hvor de kommer fra.
Og vigtigst, bliv under denne pavillon.
Det er det eneste sikre område, og her skal I blive. Forstået?
Husk det!
Fremad.
Videre.
En ad gangen.
Se ham der. Han faldt om.
En båre. Med det samme. Hjælp!
En, to, tre.
Hold afstand.
Gør plads, tak.
-Flyt jer. -Skub.
-Rolig. -Rolig! Gør plads!
Fremad.
Fremad! Gør plads!
Det skal nok gå.
-Hvad sker der? -Jeg ved det ikke. Han faldt om.
-Han vil ikke slippe min hånd. -Vi løsner den.
Hvis han klemmer din hånd, er det nok ikke så alvorligt.
-Vi tager os af det, tak. -Tak. Hav en god dag.
Lad os tjekke hans tal.
KYSTVAGT
Godmorgen, allesammen.
-Hej. -Hej.
Sikke en fin bold!
Vi har en fodboldspiller her.
Hvad hedder du? Dit navn?
-Cuki. -Cuki?
-Det er flot. -Adele.
-Chiara. -Hej.
-Fortæl. -Vi har omkring 52 mindreårige.
-Alle i Palermo? -Ja. Der var allerede fyldt.
-Så de må være hos jer. -Perfekt. Vi ses senere.
-Adele? -Ja.
Min søster.
-Jeg er her for at lede efter min søster. -Ja.
Jeg er bekymret og må finde hende. Hun sagde, jeg skulle spørge Adele.
-Om at komme til Palermo. -Vent.
-Hvor gammel er du? -Jeg er 17.
Har du papirer?
Nej, vent.
Salim, vil du hjælpe mig med at oversætte? Tak.
Han mistede alt på havet.
Og…
Det eneste, jeg har tilbage, er det her af min lillesøster, Rania.
Åh, ja. Jeg kunne ikke genkende hende.
Hun er hos mig. Jeg tager mig af hende.
Okay.
Undskyld. Borgmesteren, præfekten, politichefen og biskoppen er kommet.
Jeg må løbe. Jeg skal gå. Undskyld. Vi ses senere. Okay?
-Jeg vil også filme. -Vent.
Du har haft det hele morgenen.
Okay. Tag det.
-Godmorgen. -Hej.
Vi må tættere på for at kunne høre.
-Din mor sagde, vi skulle blive her. -Er min mor politiet?
-Hr. borgmester. -Godmorgen, marskal.
-Præfekt. -Marskal.
Deres Excellence.
Hvorfor har skibet ikke lagt til kaj?
Generalkommandoen gav os ordrer om endnu en redningsaktion.
Så for at være hurtigere lukker vi det ikke ind i havnen.
Men vi transporterer de skibbrudne til vores patruljebåd.
Okay. Fortsæt.
Kom. Så går vi.
-Godmorgen, borgmester. -Hej, Adele.
-Godmorgen, præfekt. -Godmorgen.
Vi talte med præfekten om ministerens udeblivelse.
Vil du forklare det?
Borgmesteren sagde, det var vigtigt at skrive under i dag, men…
Jeg forstår. Vil I udskyde underskrivelsen?
-Er det det? -Nej.
Ministeren understregede, at han synes, ceremonien er vigtig.
Han vil vise sin tilstedeværelse og sin støtte til initiativet.
-Det er vigtigt for jer, ikke? -Øh, jo.
Han overlod beslutningen til os om at udsætte eller ej.
Og jeg synes, det er bedst at udsætte.
Hvis vi skriver under i dag, har de børn en frivillig værge i morgen,
som vil byde dem ind i deres hjem og følge dem.
De vil begynde at integrere sig!
De vil ikke længere være nummer 600 på min liste.
Fordi de er 52.
Men i morgen kommer der flere og efter det endnu flere.
Vi må ikke spilde tiden. Den er dyrebar.
At ministeren ikke er her, er slemt nok.
Vi har også meddelt det til pressen. Det vil give mere opmærksomhed.
Undskyld mig.
Stop!
Stop! Det er farligt!
Cuki!
Stop!
Hjælp!
Mor!
Mor, tag den.
Kom nu!
Sådan. Ræk mig din hånd.
En, to…
Ræk mig din hånd.
Adele!
KYSTVAGT
Adele!
-Er alt okay? -Ja.
Borgmester!
-Kom du også for at svømme? -Måske en anden gang.
Hvad siger du, præfekt? Ville ministeren være hoppet i?
Ja, helt sikkert!
Okay. Hvis den underskrift skal ordnes, så gør vi det.
Vi gør det.
Så…
Som I kan se, har Palermo endnu en gang tændt for modtagelsesmaskinen.
I eftermiddag vedtages protokollen,
som afgør skæbnen for uledsagede mindreårige.
Jeg vil sige med det samme, at ministeren ikke er her,
men den pressede situation gør, at vi er forpligtede til at fortsætte.
-Du var modig, ved du det? -Du var bare dum.
Man springer ikke ud for at redde nogen uden at have en redningsvest.
Det ved jeg.
Sådan er jeg. Jeg springer ud uden at tænke mig om.
-Hvorfor gør du det? -Hvad?
Undskyld mig.
Det var, hvad vi kunne skaffe. Beklager.
-Nej, det er perfekt. Tak. -Velbekomme.
Jeg tror, det her er til dig.
Det her til mig.
-Lad os skifte tøj. -Hvor?
Her. Hvor ellers?
Er det pinligt? Jeg badede dig indtil for kort tid siden!
Vent.
Jeg kigger ikke.
Der var tusind politifolk på molen. Du kunne bare have spurgt en af dem.
Ja.
Kunne du ikke se, at det var instinktivt?
Jeg…
Når jeg ser et barn i vanskeligheder…
For alle børn, du ser, bliver dine. Ikke?
Den der Store Moder-ting er latterlig.
Men du er stor nu. Du forstår vel, at det bare er noget, de siger.
Fordi pressen har fundet på det?
Fordi jeg er rådkvinde, er jeg værge for mange mindreårige.
Børn, som ikke har nogen.
-Men det er en administrativ rolle. -Hvad mener du?
Du sprang i den ulækre havn for at redde et barn, du ikke kender.
Det gør en rådkvinde ikke.
Faktisk…
Jeg gør det ikke, fordi jeg er rådkvinde.
For mig er det det rigtige at gøre.
Noget alle burde gøre. Hvis nogen er i nød, så hjælper man.
Jeg ved, det ikke var rart at læse den artikel i morges.
Jeg er ligeglad. Det var Silvia, der forestillede sig alt muligt.
Hun græd og skreg. Hun var vred.
Men far var god. Han beroligede hende.
I det mindste er I så heldige at have en god far.
I modsætning til jeres mor.
-Nå, men jeg taler med Silvia om det. -Det skal du.
Marco.
Jeg vil gerne have, du forstår,
at når jeg har det arbejde, og når jeg gør det sådan…
…er det, fordi jeg vil gøre jer stolte.
-Hey, Marco! -Hvorfor hoppede du ikke også i?
Hvordan skulle jeg så kunne filme dig? Det var for vildt!
-Var det? -Hele pressen taler om jer to.
Gør de?
Jeg ved, det er vigtigt med den underskrift i dag.
Ja. Meget.
Så lad os køre! Vi skal være der!
Imens skal I tilbage til skolen.
Vi ses i eftermiddag.
Hvis vi skal til skolen, klipper vi videoen.
-Okay. -Kom.
Er du okay?
Så er jeg her.
Alt okay med dig og din søn?
Vi har det fint. Hvordan har Cuki det?
Han har det fint. Han er hos lægerne.
Han er bare bange. Socialrådgiverne er hos ham.
-Gudskelov. -Nej, vent.
Salibu, giv mig bolden.
RED BARNET
Tak.
Det her er hans bold. Vil du give ham den?
Han tog den med fra Senegal. Han siger, at han vil være mester.
Okay. Vi hepper på ham.
Salim, undskyld.
Godmorgen.
Bonjour. Salam-aleikum.
Jeg hedder Adele.
Alle de folk, I ser her, vil tage sig af jer.
Nu skal I vente her.
Så tager vi jer med til et sted, hvor I kan spise, gå i bad og skifte tøj.
Alt, som vedrører jer, går igennem mig.
Så I må stole på mig.
Velkommen til vores smukke by.
Du sagde ikke, hvad du hed. Dit navn.
-Falah. -Falah.
Rania er på hospitalet. Du kan besøge hende.
-Okay. Tak. -Kom med mig, så overrasker vi hende.
-Hun er på fjerde sal. -Okay.
Kan jeg få nogle blomster?
-Kan jeg? -Ja.
Hej.
Lad os håbe, at Rania bliver glad for besøget.
Den pige er et mysterium for mig.
På fire måneder har hun ikke kunnet integrere sig.
Hun var endda med hjemme og møde mine børn.
Vi håbede, at hun ville åbne lidt op. Men uden held.
Det er ti euro.
Hvad ville du sige?
Er der nyt om børnene, som skal flyttes?
Fjorten piger er hos de ursulinske nonner.
-Her i byen? -Ja.
Og drengene? Kan vi beholde dem i Palermo?
Jeg ved det ikke. Eneste løsning lige nu er Reggio Calabria.
Reggio Calabria?
Men så sender vi dem langt væk.
Ja, drengene protesterer voldsomt.
De nægter alting. At spise, at tale, at flytte sig.
Tun og tomat?
Tomat og mozzarella?
En dejlig arancini med kød?
En arancini med smør?
Kom nu, tag den.
Jeg forstår det ikke. Hvad er det her? En sultestrejke?
Kom nu, spis! Tag den!
Tag nu den arancini!
En mur af stilhed.
Venner, vil I forstå, at vi er på jeres side?
Ingen har sagt, at I ikke kan spille mere.
I kommer til at spille, men på andre hold.
Vent her. Jeg går ind først og ser, hvordan hun har det.
Rania.
-Adele. -Hej.
Der ser du. Jeg lovede at komme og se til dig.
Jeg har en overraskelse.
Der er en, der er kommet langvejs fra for at se til dig.
Vent.
Kom.
Rania.
Hvad skete der? Rania?
Rania.
Rania?
Rania.
Vil du ikke se din bror?
Hvad skete der? Kom han med dårligt nyt fra din familie?
Hun vil ikke åbne.
Tilkald en sygeplejerske. En eller anden!
Hvad sagde du til hende?
-Hvad sagde du? Hvem er du? -Jeg ved det ikke.
-Han er her.
Hun låste sig inde på badeværelset.
Bare rolig. Jeg har sendt ham væk.
Rania, Luk op!
Luk op!
Hvad laver du? Er du blevet skør? Kom ned derfra.
Hey!
Hvor skal du hen?
Stop!
Hey!
Rolig nu.
-Nå? Ved vi, hvem han var? -Se. Han smed dem efter mig.
Rania.
Hvis vi skal hjælpe dig, må du fortælle os noget.
Du må fortælle os, hvem Falah er, og hvorfor du var bange for ham.
Hvorfor var du ved at gøre noget så frygteligt?
Falah er hendes mand.
Din mand?
Hun blev gift, da hun var 12.
Hendes far solgte hende til Falah.
Han havde allerede to koner, og han behandlede hende som en slave.
Han kom for at tage hende med. Han tror, han ejer alt.
Men hun er ikke hans.
Rania, du er ikke hans.
Jeg lover, at du ikke skal se Falah igen. Vi smider ham ud.
Jeg kommer snart tilbage.
Vi må bede underviserne komme på skift.
-De skal hele tiden se til hende. -Ja.
Hun må aldrig blive ladt alene.
Kom nu, flyt jer!
Åh, gud. Der døde jeg.
Sørens!
-Hej, Adele. -Åh, hej.
Andrea kom og hentede Silvia. De gik for ti minutter siden.
-Ja, jeg kunne ikke nå det. -Vi ses til Silvias fest.
Ja, jeg tænker, jeg i det mindste når at puste lysene ud med hende.
Så kan vi måske tale om frugten.
-Det er meget vigtigt. Afgørende. -Vil du tale om frugt?
Hvorfor må vi ikke vælge den frugt, som vores børn spiser i skolen?
-Er kantinens frugt økologisk? -Du har ret. Selvfølgelig.
Undskyld, et øjeblik.
Vi taler om det senere, for jeg er meget interesseret.
-Hej. -Hej. Hallo.
Fr. Adele, undskyld, men jeg må tage med min datter.
-Hvad? Og kagen? -Jeg kom den i en særlig æske.
Du aner ikke, hvor vigtig den kage er for mig i dag.
Spørg efter Gianni.
Perfekt! Skriv en regning, tak. Tusind tak.
Videre, skub.
-Hej. -Hey!
Vi gør virkelig noget ud af det her.
Vi gør klar til diskotek for Silvia og hendes veninder.
Vidste du, at din søn er DJ?
-DJ Dynamite! -Virkelig?
Vis mor springet. Find videoen.
Han har ikke talt om andet, siden han kom hjem.
Den her fantastiske dag og jeres spring ud i havet.
-Virkelig? -Jeg er stolt af jer to. Kom her.
-Nej. Lavede de en video? -Se. Vi er endda berømte.
Vi har masser af afspilninger, og det bliver ved.
-Stjerne på nettet. -Vi er gået viralt.
-Viralt? -Se.
Hold da op. Se.
Er du vanvittig? Sprang du i havnen sådan der?
Hold da op. Det var ret godt gået.
Far, mormor og jeg blæste 20 op. Nu hænger vi dem op.
Rigtig godt, skat.
Skat, hvor er du fin!
Har du set?
Se, hvad mor har. Den kage, du ville have.
Se.
Skat.
-Hun er meget vred. -Det så jeg.
Måske skulle du tale med hende.
Vil du sætte den i køleskabet, mor?
-Jeg tror, det er det rette tidspunkt. -Ja, nu.
Lad os lukke hende ind i de voksnes verden.
Silvia?
Skat?
-Er du vred på mig? -Ja.
Over det, du læste i avisen?
Hvorfor giver du mig fantasiforklaringer? Synes du, at jeg er lille og dum?
Jeg er ikke dum. Du tager fejl.
Hvad mener du?
Det ved jeg da godt.
Skat.
Jeg var dum.
Jeg ville bare fortælle de dejlige ting, jeg forestillede mig for dig.
Jeg kan ikke lide dem mere.
Jeg får kvalme af regnbuer og enhjørninger nu.
Ved du, hvad der er fantasiforklaringer? Det er faktisk dem i aviserne.
Det er kun ord for at forklare, hvad jeg laver.
De børn er ikke mine. Jeg hjælper dem bare.
-Hvorfor står alt det ikke i avisen? -Du har ret. De har lavet en fejl.
Det tror jeg ikke på.
Undskyld, Silvia.
Hør godt efter nu.
Prøv at forestille dig en meget lang rejse.
Helt alene.
Når du ankommer, er du i et land, hvor du ikke kender nogen.
Du taler ikke sproget.
Ville du ikke gerne have en som mig til at tage imod dig?
En som tager sig af dig og får dig til at føle dig mindre trist.
Hvis du er syg, ringer hun til lægen.
Hun melder dig til på skolen og taler med lærerne
Ville det så ikke være mindre skræmmende at være væk hjemmefra?
Hvorfor skulle jeg være et sted alene? Vil du sende mig væk?
Nej, skat. Hvad taler du om?
Du behøver ikke flygte.
-Skal de flygte? -Ja.
Hvorfor skal de flygte?
De skal flygte,
fordi der, hvor de kommer fra, er folk ligeglade med hinanden.
De har krige, smider bomber.
Eller der er ikke noget at spise. Børn bliver syge.
Så de må flygte for at finde et sted…
…hvor de kan leve i fred.
Det er svært, forstår du.
De rejser meget langt.
De skal krydse ørkenen og havet.
Hvorfor er børnene alene?
Det sker, at mødrene og fædrene …
…ikke klarer rejsen.
Dør de?
Stop! Hvorfor fortæller du mig det her?
Skal jeg græde?
-Jeg prøver bare… -Du skal ikke forklare.
-Og du skal ikke tale til mig. -Vent. Hør lige her.
Silvia!
-Skat… -Jeg vil aldrig se dig mere!
Du er ond!
Fantasiforklaringer er ikke gode.
Heller ikke sandheden.
Ved du, hvad hun sagde?
-At jeg er ond, fordi hun græd. -Du ved godt, hun ikke mener det.
Se her. Hvorfor tager du ikke den her på i stedet for de sædvanlige bukser?
Den passer til en ceremoni. Jeg gav den til dig.
Ved du, hvad jeg tror?
At jeg ødelagde hendes dag.
Hendes fødselsdag og måske hendes liv.
Du skal ikke overdrive.
Det er lidt traumatisk på en enkelt dag
at gå fra en vej, der er farvet lyserød, til en krig i Syrien.
Der er ikke nogen kur for at se virkeligheden i øjnene.
Du kan lære hende at leve i denne verden.
-Hvordan ved jeg, hvordan man gør? -Det gør ingen.
Nej, det var ikke den kage, jeg ville have!
Kan du høre hende?
TILLYKKE SILVIA
-Kagen skal ikke være sådan! -Skat.
-Hvad sker der? -Se.
-En jordbærkage! -Godt, hun insisterede på at se den.
Men jeg sværger, jeg bestilte en kirsebærkage.
Nej, du gjorde det med vilje. Du ved, jeg ikke kan tåle jordbær.
Nej, jeg ved da godt, at du er allergisk overfor jordbær.
Jeg tror ikke på dig.
-Stop. -Hvad siger du? Mener du det?
Du milde!
-Ser du på mig? -Hvad? Hold nu op!
Han kigger bare på mig i stedet for at gøre noget.
-Jeg ringer til konditoriet. -Ja, gør det.
-Hvad skal jeg sige? -Ved du ikke det?
Jeg gør det. Det går hurtigere. Tak!
-Må jeg tale med ejeren? -Hun er ikke kommet tilbage.
Nå.
-Er du Gianni? -Ja, præcis.
Jeg kom forbi for en time tiden for at hente en kage.
-Ja, det husker jeg. -Det gik op for os,
at den er med jordbær, men vi bestilte en med kirsebær.
-Min datter er allergisk overfor jordbær. -Det beklager jeg.
Så vi må bede om en anden kage. Med kirsebær.
-Fint. -Vær så venlig.
Som jeg sagde, med kirsebær.
-Det er i orden. -Tak.
-Farvel.
Åh, gud. Hørte du det? Vi har løst det.
Du sagde, du bestilte kagen i går.
Men du bestilte den i morges. Havde du glemt det?
Hold nu op. Er det ikke lige meget?
Nu får du jo den kage, du ville have.
Du er en løgner.
Silvia!
Hun er hård.
Mor, den kjole klæder dig. Du ligner en rådkvinde.
Har mormor betalt dig for at sige det?
Nej. Han har ret. Den klæder dig rigtig godt.
Begynder du nu også?
Silvia.
Undskyld. Du har ret. Jeg løj overfor dig.
Jeg bestilte ikke kagen i går. Det var i morges.
Jeg lover, at jeg var forbi i går, men de havde lukket.
Gå ud. Jeg vil ikke høre mere på dig. Okay?
Betyder det noget? Snart kommer den kage, du ville have.
Skal vi ikke forberede festen?
Forstår du ikke, at jeg ikke længere vil have den?
Silvia.
Silvia, stop nu!
Silvia.
Silvia, vær nu sød.
Jeg vil ikke være hos dig mere. Jeg vil bo hos far.
Massimo! Hvor er de folk, der skulle hænge billederne op?
Hvad er der sket? Jeg troede, det hele ville være hængt op nu.
Ceremonien er om to timer!
De gik, forstår du? De gik allesammen.
Har du set det? Jeg ville ringe til dig.
Rådhuset har ikke betalt dem i lang tid.
De skulle have betalt regningerne i dag, men…
Hvorfor sker alt det lige i dag?
-Jeg er ked af det. -Hvad kan jeg sige?
-Jeg tager dem med hjem. -Nej!
Ikke tale om!
Det her projekt er vigtigt for mig. Vi kan ikke give op.
Hvad skal vi gøre? Hænge dem op på væggen med tegnestifter?
Jeg ved det ikke. Men lad det hele være. Vi finder på en løsning.
Undskyld, men vi har et større problem, der er meget presserende.
Det er Auroracenterets drenge. Fodboldholdet.
-Hvad? -De er løbet væk. De forsvandt!
-Hvad for noget? -Ja.
Så ringede de fra kontoret og sagde, at de var blevet fundet.
Gæt, hvor de er.
Hvordan kom de ind?
-Endelig er I her. -Hvad er der sket?
Hvis folk finder ud af det her, bliver der problemer.
For dem, for mig og for fodboldklubben.
Se på banen. Vi har lige lagt græsset.
Det må ikke blive rørt.
Og de lømler vil invadere banen og trampe den ned.
I må få de hottentotter væk herfra.
Ellers bliver jeg fyret, og de bliver meldt.
Okay.
Nå?
Vil I fortælle, hvad I har gang i? Hvad sker der med jer?
Er det sådan, I protesterer?
Vi vil lyttes til. Du sendte alle væk.
Vi går ikke herfra, hvis vi ikke kan blive i Palermo.
Du hedder Rory, ikke?
-Jo. -Har du italiensk på andet år?
-Ja. -Også mig.
-Hvad hedder du? -David.
Drenge, jeg ved godt, at det er hårdt for jer.
Det er hårdt at forlade byen og alt det, I gør her.
Men hør lige her.
I får problemer, fordi I vil sparke til en bold.
Det er ikke bare at sparke til en bold.
I besætter Palermos stadium. Forstår I det?
I kan blive meldt.
Er det sådan, I vil blive i byen? I fængslet?
Vi vil blive i Palermo og spille vores finale.
På modtagelsescenteret holdt vi os for os selv. Ingen kendte os.
Siden vi begyndte at spille fodbold, har vi fået venner på andre hold.
De tager os med til fester, inviterer os hjem, og de viser os byen.
Det er mere end at sparke til bolde.
Først var det et spil,
men nu er det vores liv.
Jeg tror ikke, vi kan finde et sted til dem i Palermo.
Jeg prøvet siden i morges. Jeg har ringet til alle, men uden held.
Kun i Reggio Calabria. Det skal vi være glade for.
Vi må finde en måde at trylle på.
Men hvordan?
Okay, hvis I skal blive i Palermo…
Det er umuligt. Hvor vil du sende dem hen?
-Det ved jeg ikke, men det skal lykkes. -Før i aften?
Ja. Ellers er det jo ikke sjovt.
Okay, jeg kan godt hjælpe jer, men I må hjælpe mig.
For det er en svær dag.
Problemerne popper op som paddehatte. Også de giftige.
Hvad skal vi gøre?
Følg mig.
Vi går nu.
Hurtigt.
Godmorgen, allesammen, og tak, fordi I er kommet.
Jeg vil forklare, hvorfor dagen i dag er så vigtig.
Vi manglede en protokol.
Skabelsen af en platform, der kan forene alle aspekter
af livet for udenlandske mindreårige i den her by.
Når vi forlader denne bygning, vil livet være forandret for os og dem.
Med protokollen kan alle Palermos borgere skrive sig på en liste
og blive frivillig værge for en mindreårig.
Disse unge er ikke en forbandelse. De er ikke en byrde.
Lad os lade dem studere hos os og arbejde hos os.
Jeg tror, at på et tidspunkt,
vil der ikke længere være forskel på os og dem.
Det bliver smukt.
Tak.
-Nå? -Meget smukt, Adele.
En fantastisk idé.
-Tak. -Ja, det vil have stor betydning.
-En meget rørende udstilling. -Jeg er så glad.
-Skal vi gå? -Ja.
Endelig er der skrevet under.
Hvor kedeligt. Stik mig det kamera.
Din mor fik den skøre idé med den her udstilling.
Hvem får skøre idéer? Skøre mennesker.
Kun hun finder på at have menneskelige staffelier.
Godaften til alle.
Tak, fordi I kom til denne vigtige begivenhed.
Underskrivelsen af protokollen til beskyttelse af uledsagede mindreårige.
Ministeren skulle have været her,
men på grund af en ændring i hans program er han i en anden by.
Vi må være tålmodige.
Jeg vil gerne takke alle byens institutioner,
der har arbejdet sammen om skabelsen af dette dokument.
Vores rådhus, universitetet, civilretten, domstolen for mindreårige,
politiets hovedstation, sundhedsinstitutioner og uddannelser.
Men mere end andre vil jeg takke rådkvinde Adele Cucci.
Der med den store passion og viljestyrke, som hun besidder,
gjorde alt, virkelig alt, for at nå så langt, som vi er nået.
Vi var de første i Europa til at lave en indkvarteringsmodel for børn.
Vi er beærede over,
at regeringen anser protokollen som første skridt mod en nødvendig lov,
der ikke længere kan udskydes.
Menneskelig mobilitet er et strukturelt vilkår for vores samfund,
og ikke et spørgsmål om sikkerhed.
Vi arbejder for, at migration ikke skal betyde lidelse,
men at mobilitet bliver en menneskeret.
Det er vores drøm.
Men lad os komme tilbage til virkeligheden og underskrive denne protokol.
Tak. Værsgo at spise.
Tak.
Tak. Men du skal holde dit løfte nu.
Selvfølgelig. Et løfte er et løfte.
-Okay. Vi får se. -Vi får se.
Tak, venner. Tusind tak. Tak.
Tak.
Lad mig sidde ned. Jeg har ondt i fødderne.
Vi har fået 30.000 afspilninger.
-Er det godt? Jeg forstår det ikke. -Mere eller mindre.
Vi er berømte i dag. I morgen er folk ligeglade.
Ja. Han er altid positiv.
Vent et øjeblik. Siger du, at vi er berømte i dag?
Lad os bruge det. Tænd kameraet.
Kom. Skynd dig.
Hej. Mit navn er Adele, og det er Marco. Min søn.
Ville I tro det, hvis jeg fortalte,
at det smukkeste i verden er at kigge ind i et barns øjne
efter at have reddet dets liv?
Det gør dig også mere populær.
Jeg har gode nyheder til dig.
Fra i dag har du muligheden for
at udleve denne drøm.
-Du ser ikke på andet end din telefon. -Det er meget enkelt.
Kom ned til mig på rådhuset.
Jeg er rådkvinde for socialpolitik.
Der kan du skrive dig på en liste af frivillige værger.
Efter et kort introduktionskursus
kan du tage dig af et eller flere børn.
For tro mig, at tage sig af et barn
er som at redde verden.
Jeg venter på dig.
Tak.
Nå? Hvad er der sket?
Det ser ud til, hun bare gik. Uden videre.
Jeg bad jer om at passe på hende, og at hun ikke blev ladt alene.
Faktisk var jeg hele tiden hos hende.
Jeg gik kun ud for at hente en flaske vand.
Hvordan er det muligt, at et barn bare kan gå ud af et sygehus?
Der er tusindvis af mennesker her. Det er ikke let at holde øje med alle.
Åh, gud.
Salim.
Forstod du noget? Hvad sagde Falah til hende?
Det første, han sagde, var: "Hej Rania. Hvordan går det?"
Så sagde han: "Havde du ikke forventet at se mig?"
Hun hviskede noget, jeg ikke kunne forstå.
Han kan have afpresset hende.
Måske.
De afpresser dem ved at tage hævn på deres familie.
Så hvad gør vi nu?
-Vi må helt sikkert melde hende savnet. -Ja, men vi må samtidig lede efter hende.
Ved du, hvor hun kan være?
Hun kan føde når som helst.
Lad os gå hen til Kalida.
-Hej, Kalida. -Hej, Salim.
-Hej, Salim. Hvordan går det? -Godt.
Har du set den her pige et sted?
-Hun var indlagt. Vi leder efter hende. -Nej, desværre.
-Har du set den pige? -Nej.
Har du set den pige?
Jeg beklager.
-Tak. -Farvel.
-Okay. Farvel.
-Salut. -Oui, salut.
Laura!
-Jeg kender dig! -Jeg kender også dig.
Kan du huske det? Adele Cucci.
Dit navn er…
-Coffi. -…Coffi!
Du ville være tømrer. Hvorfor er du her? Ville du ikke bygge skibe?
-Nej, jeg vil lave penge, ikke skibe. -Coffi, jeg har brug for hjælp.
Jeg leder efter den her pige. Faktisk er hun et barn.
Hun hedder Rania. Hun er gravid.
-Nej. -Du har aldrig set hende?
Jeg kender hende ikke.
-Det er vigtigt. Tænk efter. -Jeg vil ikke have problemer.
Tak.
Kom nærmere!
En dejlig aubergine. Var det noget?
Vent. Jeg gør det.
Hej.
Vi vil høre, om nogen har set den pige. Hun var indlagt på sygehuset.
Hun er 14 år.
Hun er gravid.
En ond mand kommer ind…
Rania er min.
Rania er min. Du må ikke tage hende.
Hvis jeg finder hende, tager jeg hende med hjem.
Rania er et sted. Alene.
Hun kan dø på grund af dig. Forstår du det?
-Jeg har ringet til politiet. -Hvad sker der her?
-Jeg sagde, hvad sker der her? -Undskyld. Jeg ville ikke forstyrre.
-Rania er ikke din. -Lad dem arbejde.
Jeg sagde, du skulle gå.
Jeg følger hende ud.
-Jeg vil ikke se dig her mere. -Kom.
Gå med jer!
-Vent. -Gå, sagde jeg!
-Kom. -Jeg sagde…
-Kom nu! -Nej! Han skal ikke vinde.
Forstår du? Vi må gå, Salim!
-Vi bliver nødt til at melde dem. -Det er farlige mennesker.
Slap af.
Hvordan kan jeg slappe af?
Hvordan? Det er min skyld alt sammen.
Jeg tog Falah med op til Rania på sygehuset.
Det eneste, der beroliger mig…
…er, at Rania i det mindste ikke er i kløerne på ham.
Hun er alene et sted.
Stakkels Rania.
-Hallo. -Hallo. Adele?
Adele? Undskyld, jeg råber. Jeg kan ikke høre på grund af larmen her.
Nej, jeg kan godt høre dig.
Du vil ikke tro det. Kom til kontoret med det samme.
-Ja, men jeg vil hjem til Silvia. -Hvad?
Jeg vil hjem til Silvia.
Gør det senere. Du har udført et mirakel. Du bliver nødt til at se det.
Og så må vi løse problemet med fodbolddrengene.
-De vil tale med dig. Jeg venter her. -Okay.
-Lad os tage til rådhuset. -Okay.
-Hallo. -Marco, hej. Det er mig.
Hvordan går det? Alt okay? Er Silvia stadig vred?
Pigerne er her, men Silvia og far er stadig på værelset.
Fik du kagen?
-Har de lavet den rigtigt nu? -Ikke endnu.
Jeg kan ikke komme hjem til jer endnu.
Mor, hør. Hvis det er så vigtigt, kan jeg tage mig af Silvia.
-Bare rolig. Kom, når du kan. -Tak.
Farvel, skat.
Hej.
-For- og efternavn? -Russo Antonina.
-Hvor er du født? -Palermo.
Undskyld, et øjeblik. Endelig er du her!
Hvad er der sket?
Umiddelbart efter din opfordring begyndte folk at dukke op.
Så jeg forklarede, at vi stadig skal organisere os,
så vi kan gå i gang i morgen, men de vil skrives op alligevel.
-Men der er dårligt nyt. -Selvfølgelig.
Vi fandt ikke overnatning til drengene på fodboldholdet.
-Nej. -Jeg ved det.
Der kommer en bus, der kører dem til Reggio Calabria.
-Vent. Hvor er de? -Jeg sendte dem på biblioteket.
Jeg har en idé.
Hej, venner. Kom, så går vi. Skynd jer!
Kom nu.
Undskyld.
Først vil jeg gerne takke jer for, at I har fulgt min opfordring.
De drenge, I ser her, spiller på et fodboldhold.
De er desperate, for de har fået at vide, de skal forlade Palermo.
For dem betyder det,
at de skal opgive finalen i deres mesterskab.
Jeg vil spørge, om der tilfældigvis er nogen af jer,
der for i aften kan give dem husly.
På en madras, en feltseng, en sovepose. Hvad I nu har.
Det ville være en stor hjælp.
Vi har noget at tilbyde. Et hjem, en familie.
Jeg har et ledigt rum. Min datter er flyttet til London.
Det er fint med os, hvis han kan sove på sofaen.
-Ja, hallo, Adele? -Dommer, jeg er på rådhuset.
-Jeg vil vise dig noget. -Ja, hvad er det?
Her. Kan du se dem?
Alle disse folk vil gerne
tage en dreng med hjem fra Auroracenteret.
Jeg skal bare have din godkendelse.
Der ser du. Vi behøvede ikke engang at sætte stande op.
Det kan jeg se. Hvor er det flot!
Jeg er lige gået fra kontoret, for jeg har en aftale.
Men bare rolig. Det er ikke vigtigt.
De kan vente. Jeg går op og finder de nødvendige papirer.
Tak, dommer!
Drenge, vi har fundet et hjem til jer allesammen.
-Fantastisk! Skål for Adele! -Tak.
Vinder vi, dedikerer vi sejren til dig.
-Undskyld igen for fejlen. -Det er okay. Det sker.
-Her. Kirsebærkage. -Kirsebær, ikke?
-Kirsebær, jo. -Hvad sker der?
Hvad sker der?
Det er min bil!
Vil du ringe til politiet?
Åh!
Hvad laver I?
Løb!
-Der var hun. -Endelig!
Godaften, allesammen.
-Adele, endelig. -Her er jeg.
Undskyld forsinkelsen.
Vi har besluttet, hvad vi gør med frugten. Vi taler om det.
Ja, men først får vi lige styr på kagen, så frugten. Ikke?
-Hvor er Silvia? -Hun løb ind på sit værelse.
Hun gik, så snart hun hørte, at du kom.
Undskyld mig.
Vi skal have sat lys i. Kan I hjælpe mig?
Silvia, min skat.
Ssh.
Sover hun?
Jeg vil også gerne sove.
Jeg er så træt.
Jeg ville så gerne gøre det til en god dag for dig, men alt gik galt.
Øv!
Lille ven, hvor skal du hen?
Du har virkelig en dum mor.
Jeg troede, at hvis jeg ikke fortalte om de slemme ting i verden…
…ville du være gladere.
Det skete noget særligt i dag.
Verden kom til dig.
Den bankede på din dør.
Ved du, hvad den gjorde?
Sådan her. Se.
Bank, bank.
Her er den.
En overraskelse.
Sådan sker det, og du ved ikke, om det er godt eller skidt.
Men hvis du ikke lukker den ind, hvordan kan du så vide det?
Så du har to muligheder.
Luk døren og bliv ved med at drømme om regnbuer.
Eller…
Eller?
Eller…
…du kan lukke overraskelsen ind.
Men du skal vide, at fra da af bliver dit liv ikke det samme.
Og ingen kan vælge for dig. Ingen kan bestemme over dig.
Du må vælge.
Jeg kan kun sige, hvad der skete for mig.
Rigtig mange børn bankede på min dør.
Og jeg åbnede hver gang.
Og jeg ville jeg gøre det igen.
For du og jeg er heldige.
Vi behøver ikke være adskilt.
Du og jeg er her sammen for evigt.
Og det er det smukkeste i verden.
Kom.
Ødelæg ikke din fødselsdag.
Den kirsebærkage, du ville have, er derude.
Og alle dine veninder siger:
"Hvornår kommer Silvia? Hun skal puste lysene ud."
Og du kan ønske noget fuldstændigt fantastisk.
Når jeg bliver voksen, vil jeg have dit arbejde.
Men jeg tror, jeg skal lave mit ønske om nu.
-Tillykke til dig! -Tillykke til dig!
-Tillykke til Silvia! -Tillykke til Silvia!
-Tillykke til dig! -Tillykke til dig!
Nej, skat. Det må være en fejl. Bare rolig.
-Jeg vil se, hvem det er. -Ja, men…
Silvia! Hvad laver du!
Vent lidt!
Rania? Rania!
Lille ven, hvor har du været? Jeg har ledt efter dig.
-Far, der er en pige, der er syg. -Hvad sker der?
-Skynd dig! -Vær ikke bange.
Åh, gud. Jeg tror, det er veer. Hun har termin om få dage.
Ikke dage. Minutter. Åbn døren.
Okay, rolig nu. Kom her.
-Lad os få hende lidt op. -Rania.
-Vi er her nu. -Du skal ligge ned.
Ring efter en ambulance. Hent rent sengelinned og håndklæder.
-Og kog noget vand! -Ja.
Godaften. Hvor er det godt, I kom.
Denne vej.
-Den fødende kvinde? -For enden, til højre, tak.
Silvia!
-Silvia! -Gudskelov, gik det godt.
-Så sød. -Hvor smukt.
Det er en pige.
Silvia.
Tillykke til dig!
Tillykke til Silvia!
Tillykke til dig!
Har du tænkt på et andet ønske?
-Det er… -Nej, sig det ikke.
Det er det samme som før.
Skål for Silvia!
-Tillykke med fødselsdagen! -Skål for Silvia!
Mor! Vi skal spørge dig om en sidste ting.
Kom med det.
Hvordan føles det at være Store Moder?
Ved I hvad?
Jeg er ikke Store Moder.
Palermo er Store Moder.
Og alle de folk, som ved, at kulturelle forskelle ikke er farlige,
men en ressource.
Alle dem, der ved, at ingen vælger, hvor de bliver født.
Alle dem, som byder velkommen til indvandrere og børn.
Og selvfølgelig til de børn, som har brug for os.
Og vi er her.
Vi vil gerne være her.
Efter underskrivelsen af protokollen for registrering af frivillige værger
i april 2017, blev Lov 47 vedtaget.
Den tilkendegav, at uledsagede udenlandske mindreårige
har samme rettigheder som mindreårige italienske statsborgere
og børn fra hele Den Europæiske Union.
Tekster af: Rasmus Karkov