Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Amira!
Mohammed!
Abdullah!
Ibrahim!
Ibra!
Fatima! Fatima!
Fatima!
Abdul!
Fatima!
O, Bože.
Andrea.
-Bok, Adele. -Što je?
Kako to misliš? Ovdje sam. Hoćeš li otvoriti?
-Ali tako je rano. Gdje si? -Ispred vrata. Hajde.
Nema smisla da budemo razdvojeni
ako mi dolaziš u kuću u 5 h.
Hajde, otvori.
Ne. Zašto nemaš ključeve koje si zadržao?
Čekaj. „Preuzimam skrbništvo nad djecom migrantima. Oni su mojih 480 djece.”
Dobro jutro, Velika Majko.
SKRBIM ZA DJECU MIGRANTE, MOJIH 480 SINOVA
-Dobro jutro. Što je? -Čitaj.
O, intervju.
-Imaš više djece negoli sam ih ja porodio. -Zbog toga si me probudio?
Ako se dobro sjećam, prije sedam godina, u ovo vrijeme,
ti si mene probudila. „Vodenjak mi je pukao. Moramo u bolnicu.”
Naravno. Došao si slaviti kćerin rođendan u 5 h.
Upravo sam izašao iz rađaonice. Blizanci.
Pomislio sam: „Iznenadit ću Silviju.”
Procjeniteljice, daj mi da uđem ili postupak ulaska za tvog bivšeg muža
i oca tvoje djece zahtijeva više razloga?
Uđi.
Upalit ću svjetlo.
Velika Majka!
Pripremi se jer će te svi tako zvati. „Velika Majka.”
Ja sam samo skrbnica.
Novinari su izmislili taj naziv. Ništa ne znači.
-Jao. -Što je? Boli li te vrat?
Želiš li lijepu masažu? Znaš da sam dobar s rukama.
Andrea, upucavaš mi se?
Čuo sam da čak i ministar dolazi potpisati protokol.
Lijepo, zar ne?
-Trebam kavu. Želiš li i ti? -Evo, ima vrućih kroasana.
Dolazak ministra je važan. Nisi li sretna?
Pa, rekla bih da jesam.
Dvije smo godine radili kako bi svi bili zadovoljni.
Blago njima. Vidjeli su te ove dvije godine.
Osim napomena,
nije bilo zakona za maloljetnike bez pratnje.
Nadajmo se da će ga biti nakon potpisivanja.
Drago mi je. Svima bi trebalo biti.
-Zašto? Zar tebi nije drago? -Nemoj me tako gledati. I meni je.
Prvi smo se u Europi dosjetili skrbničkog sustava
za strane maloljetnike.
Shvaćaš li to? Svatko će se moći brinuti o njima.
A i imat ću manje klinaca o kojima moram brinuti.
I možda neću biti toliko „Velika Majka,”
već „mala majka” našoj djeci.
Mama, je li već jutro?
Ne, ljubavi. Još je noć. Idi spavati.
-Bok, tata! -Bok, ljubavi!
-Sretan rođendan! -Super da si ovdje!
Hajde, ljubavi. Još je noć. Moraš još malo spavati.
Slavit ćemo kada se probudiš. Može?
Gore!
Tako.
-Više mi se ne spava, tata. -Je li g. San otišao?
Kakav lupež! Nazvat ću ga i reći mu da se vrati.
Tako je, tata. Idi potraži g. Sna.
-Ne možeš nikome vjerovati? -Mama, jesi li naručila tortu?
-Naravno. -Od trešanja?
-Da. -Hoćeš li doći na moju zabavu?
Učinit ću sve što mogu. Obećavam. Dolazim čim završim s poslom.
To nije u redu, mama.
Uvijek radiš. Čak i na moj rođendan.
Znaš da si ljubav mog života. Želim stalno biti s tobom.
Ali čak i danas moram uljepšati grad.
Što ćeš učiniti?
Mislim da ću staviti veoma meku
i svježu travu umjesto zebri.
Svi koji prelaze cestu morat će se izuti
i osjetiti meku travu ispod stopala.
-Sviđa li ti se ideja? -Da.
Mama, jedva čekam puhati svjećice.
Imam sjajnu želju.
No ne smiješ je reći, inače se neće ostvariti.
Spavaj sada, ljubavi.
Spavaj!
Kada se probudiš, imat ćeš sedam godina. Zamisli!
Tako…
Evo.
Andrea, bolje je da Silvia i Marco ovo ne vide.
Nekad ćeš morati reći djeci što zapravo radiš.
Da, ali Silvia je premala i neće razumjeti.
Marco je u pubertetu i jedva razgovara sa mnom.
-Što je, Caterina? -Zatvaraju centar Aurora.
-Ne, ne vjerujem. -Policija je ondje. Ovo je loše!
-Zbilja jest! -Ovdje sam od 4 h.
Daj mi sekundu da se obučem i dolazim.
-Hej, tata. -Hej! Bok, momče.
-Zašto si ovdje u ovo doba? -Rođendan tvoje sestre je.
-U 5 h? -Jesmo li te probudili?
-Ne, išao sam u kupaonicu. -Idem.
-Kamo ideš? -Zatvaraju centar.
Vidimo se. Doći ćeš u vijećnicu?
Ne, zaboravio sam ti reći. Više ne snimamo dokumentarac o tebi.
A ne?
Snimat ćemo prijateljevog oca koji popravlja skutere.
Nikoga u razredu nije briga za procjenitelja društvene politike.
Laku noć!
Žurim jer se želim vratiti prije negoli djeca odu u školu.
Jao…
Ne želiš masažu, ali bar uzmi ovo.
-Ostavila sam doručak na stolu. -Savršeno.
-Dobro? -Bok. Ugodan dan.
PALERMO, 11.6.2016.
Privremeno ovlaštenje je isteklo.
A struktura nije ovlaštena za potpunu funkcionalnost.
Oprostite. Zatvarate ga u 5 h, samo tako?
Ovdje ima 40 ljudi više od dozvoljenog broja.
Do večeras sva djeca moraju biti premještena.
-Ne. Zbilja, do večeras? -Oprostite. Takva su pravila.
-Naravno. -Dobro jutro.
-Je li sve u redu? -Da.
Ali mislim da mi vrat treba još sna.
U uredu imam tablete koje će ti pomoći.
Hvala.
Što mogu učiniti?
Ništa ne razumijem!
Kakva je ovo strka?
Kakva je ovo strka? Ništa ne razumijem!
Kako da vam pomognem ako ne razumijem što želite? Što je?
Želimo ostati!
Pokušavam pronaći rješenje. To je sve što radim!
Tražim… Hej! Slušate li me ili ne?
-Ne želimo napustiti Palermo! -Da! Želimo ostati.
Djeco, nastao je problem.
Danas dolazi brod, a svi centri su popunjeni.
Ne možemo otići.
-Znam da ne želite otići. -Nije stvar u tome. Ne možemo!
Škola mora ostati na okupu za finale.
-Važno je! -Tako je!
Kakvo finale?
Finale građanskog turnira. Vesele se tome.
U finalu smo i igramo sljedeći tjedan.
-Moramo ostati na okupu i trenirati. -Shvaćam. Stalo vam je do toga.
Da vas nešto pitam. Je li nogometno finale važnije
od toga da pronađete mjesto za život?
-Što radiš? -Neću se smiriti! Neću se smiriti!
Polako!
-Što radiš? -Ne razumijete!
Želite se brinuti o svima, ali niste si dobri ni sa kime.
Trudili smo se za ovo!
-Kupili smo dresove. -Znam.
Idemo na nastavu! Radimo!
-I sada nas želite odvesti? -Ne.
Ne mičemo se. Ne mičemo se!
Ostat ćemo!
Nećemo otići!
Jesi li završio?
Prvo, više nikada nemoj tako razgovarati sa mnom.
Sa socijalnim radnicima…
dat ćemo sve od sebe da ostanete u Palermu. Je li to jasno?
Do večeras!
Imamo jako malo vremena.
Umjesto da mi pomažete, tratite mi vrijeme.
-Je li to jasno? -Daj!
-Odlazi! -Hajde, Adele. Idemo do djevojaka.
Bravo!
Sramota!
Vlasnik centra još nije pronađen.
Nije u Italiji.
Naravno. Uživa u lakoj zaradi, zar ne?
-Čim se vrati… -Ako se vrati.
Da. Želim razgovarati s njim.
Želim mu reći u kakav nas je problem uvalio.
-Bok svima! -Bok!
Adele!
-Gethru! Bok, kako si? -Dobro, a ti?
Dobro. Malo me vrat boli. Loše sam sanjala.
-Rania nije dobro. -Rania nije dobro? Gdje je?
Ostala je u krevetu i ne želi ustati.
Odvedi me k njoj.
Ovdje je.
RECITE „NE” RASIZMU
Rania?
Rania.
Malena.
Kako si?
Ne dobro.
Kada treba roditi?
-Za tjedan dana. -Redovito ide na preglede?
Da, svaki dan.
Gdje te boli?
Boji se.
Hvala ti, malena.
Neka je hitna odvede u bolnicu.
Za svaki slučaj.
-Ja ću nazvati. -Da.
Bar će u bolnici znati što učiniti.
Da, učinimo to.
Rania.
Ići ćeš u bolnicu s Chiarom. Nemoj se bojati.
-Pođi ti sa mnom. -Ne, ne mogu.
Nemoj se bojati.
Doći ću te posjetiti danas. Obećavam.
Oprostite. Idemo.
-Idem. -Da, Chiara, hajde.
-Bok. -Bok.
-Hoćete li potpisati za maloljetnicu? -Da, ja sam skrbnica.
Caterina, moramo nešto učiniti.
Razmislimo tko nam može pomoći.
Hoćemo li moći bar dječake zadržati ovdje?
Ne znam. Ima ih 20. To je mnogo.
-Imamo malo vremena. -Znam da ih je mnogo.
Ali imamo cijeli dan. Neka to bude dovoljno.
Žurim. Želim otpratiti Silviju u školu.
Dobro. Vidimo se u vijećnici. Nećeš doći tako obučena?
Jesam li se trebala srediti kada su zatvarali?
Ne, ali bar preokreni majicu. Naopako je!
Ne! Kvragu!
Ne vjerujem.
-Na minutu. Kći mi ima rođendan. -Oprostite, ali ne možete ući.
-Silvia! -Prvo zvono već je odzvonilo.
-Ne možete ući. Oprostite. -Oprostite.
Jao! Silvia, ljubavi!
-Ne možete unutra. -Sretan rođendan, ljubavi!
-Šteta. Skoro si uspjela. -Skoro.
Nije mi se ni nasmiješila. Ništa.
-Nije pročitala novine, zar ne? -Da.
Jest? Dopustio si joj da pročita?
Trebala si ih uzeti, a nisi.
-Trebao si joj ih uzeti! -Prva ih je pronašla.
Tvoja slika je u njima. Brat joj je pročitao.
-I što se dogodilo? -Što sam mogao? Reći joj:
„Ne smiješ čitati?” To bi bilo gore.
-Nije me ni pozdravila. -Idemo na kavu.
-Naravno! Imam hrpu posla! -Adele!
Pronađi vremena za kavu jer moram razgovarati s tobom.
Hvala.
Ne razumiješ, ako mi ti ne pomogneš, nitko neće.
-Ne pomažem ti? -Ne pomažeš.
-Trebao si joj objasniti. -Objasnio sam joj.
Ali ne razumije zašto te nazivaju majkom.
Ni zašto ti njih zoveš svojom djecom.
Znaš koliko Silvia pati jer te nema. Razgovarali smo.
-Da, razgovarali smo. -No ništa se ne mijenja.
I postaje sve gore. Sve kasnije dolaziš kući.
Zato što ima mnogo iskrcavanja.
Povećao se broj nezbrinutih maloljetnika pa imam više posla.
Što ti misliš da bih trebala učiniti? Imam li čarobni štapić?
Ovaj put je Silvia zbilja ljuta.
Kaže da nisi kod kuće jer živiš u drugoj kući.
S drugom djecom za koju se brineš umjesto za nju.
Hraniš ih, pereš, tjeraš da pišu zadaću.
Stavljaš ih u krevet i pričaš im priče za laku noć.
A ona to mora raditi s dadiljom ili s tvojom majkom.
Biti skrbnik ne znači samo potpisivati dokumente.
Moram biti s djecom.
Moram saznati što je najbolje za njihovu budućnost.
Dobro. Objasni joj to. Uključi svoju kćer.
Vidiš što se dogodi kada sama sazna?
Ako objasnim što radim s tom djecom,
moram objasniti i odakle dolaze, od čega su pobjegli.
Ako misliš da je bolje isključiti je, u redu.
Samo je želim zaštititi.
Ne želim da se tako mala djevojčica
po noći budi zbog noćnih mora jer misli da je svijet samo rat,
bolesti, glad, smrt, silovanja.
To se događa djeci njezine dobi. Je li ti to jasno?
Je li loše što ne želim da moja kći živi u strahu?
No ne može živjeti ni u bajci
gdje njezina majka imao posao na kojem ulice boji u ružičasto!
Danas joj je rođendan. Ne idi na posao.
Iznenadi je. Odvedi je na more. Provedi vrijeme s njom.
To će joj sigurno biti najljepši poklon.
Ponovno će ti vjerovati.
Znaš li što mi je danas rekla? „Ne želim mamu na zabavi!”
-Rekla je to? -Da.
Rekla je: „Ne želim ljude koje mrzim na svojoj zabavi!”
Hajde! Ovamo! Stani!
Čovjeka koji se drži za kormilo trgovačkog broda
spasila je Obalna straža.
Hajde!
-Ruta je opet otvorena. -Rekli ste tortu od trešanja?
Da, od trešanja.
I šlag, čokoladu i kremu. Zbilja voli kremu.
Ne vjerujem da ima sedam godina. Tako je velika!
…bio je komentar predstavnika gradskog vijeća
u luci gdje se danas očekuje novo iskrcavanje.
Hajde. Tako! Polako, pažljivo.
Massimo!
Zamišljala sam ovo.
Ali vidjeti to postavljeno zbilja ostavlja snažan dojam. Prekrasno.
Tvoja je ideja bila da se postavi prema dolje.
Radio samo razne instalacije, ali nitko se toga nije sjetio.
Dođi, pokazat ću ti nešto. Ako stanemo ovdje, odmah ispod…
Vidiš?
Gledamo ih onako kako su oni gledali mene dok sam ih fotografirao.
Istina.
Sjajno si to odradio.
Mislim da ova fotografija vrijedi više od tisuću govora.
-Punomoć. -Hvala.
-Smijem li? -Da, uđi, Caterina.
Što je?
-Čak sam se presvukla! -Bar to.
Nećeš imati mira. Svi govore o ovom članku.
Nemoj i ti početi, Caterina!
Radio, televizija, novinari zovu.
Žele te intervjuirati o današnjem članku o Velikoj Majci.
-Svi su ga pročitali. -Problem je što ga je moja kći pročitala.
Silvia?
Ostala je u šoku.
Zbilja misli da imam 480 djece.
-I da je sve što sam rekla o svom poslu… -Da, ružičaste ulice, duga…
Misli da su to izlike
koje sam izmislila kako bih bila s drugom djecom.
Ne brini se. To je samo instinktivna reakcija.
Rekla je da me mrzi.
Reći nešto takvo… Znaš da živim za svoju djecu.
Znam to.
Ali znaš da ljudi često govore suprotno od onoga što misle.
Ona to govori jer te voli.
-Današnji sastanci… -Oni nakon potpisivanja protokola?
Da. Sve ih odgodi.
Da. Moram razgovarati sa Silvijom.
Jako je važno.
Čekaj malo. Čekaj. Ponijela sam tablete koje sam ti obećala.
To je prirodni lijek.
-Ima vražju kandžu, ananas… -O, da.
Vjerujem ti. Ako mi ga ti daješ, onda pomaže.
Počnimo.
Ovo je zahtjev obitelji Osvaldi za dom.
Bila sam s njima.
Da, ali kažu da nisi ispunila obećanje.
Moraš ih odmah primiti jer se čine lju…
Reci, Caterina. Jesu li bili ljuti?
-Veoma odlučni. -Odlučni, da.
Čak su rekli da organiziraju prosvjed.
-Savršeno. Vidjet ću ih sljedeći tjedan. -Dobro.
Kimberly, djevojka iz Somalije.
-Operacija leđne moždine? -Da.
Jadna djevojčica.
Tu je i sastanak sa socijalnim radnicima za starački dom.
-Jer stariji građani… -Dobro, stavi ih u raspored…
O, ne! Nazovi ih!
Možda imaju mjesta za dječake iz Aurore. Nogometni tim.
-Da, sjajna ideja. -Činili su se veoma…
Što si ono rekla?
-Odlučni. -Da, veoma ljuti.
Još jedna stvar. Osamnaest djevojka iz centra može ići u Ragusu.
-Još to moraju potvrditi. -Dobro.
Moram reći, nisu sretne što odlaze iz Palerma.
Ja sam još manje sretna.
No dok ne odobre privremeno skrbništvo, ne mogu ostati u Palermu.
Oprosti.
-Carlo iz kazališta Montevergini. -Da, razgovarat ću s njim.
-Zdravo, Adele? -Bok.
Onaj je luđak, Kalif, na vrhu zgrade s djevojkom.
Što? Je li u opasnosti?
Ne, ali neće sići dok ne razgovarate.
Molim te, dođi. Moramo nastaviti s probom.
Dobro. Doći ću kada završim.
-Čekat ću. -Bok.
Moreplovci su dolazili sa svih strana
na čelu brodova, lađa, velikih čamaca.
Ušli su u Majku Palermo bez kucanja.
Kršćani Palerma su spavali.
Izgledali su kao da sanjaju.
Ali, ne, bili su mrtvi.
-Adele, dobro da si došla. -O, Carlo.
Kasnimo. Ne mogu prekinuti probu, a ono dvoje mora sići.
-Pozvao sam djevojčine roditelje. -Roditelji.
Dobro jutro. Mauro Crivello. Mi smo Vittorijini roditelji.
Vittoria. Vittoria je ova Julija gore, zar ne?
Kalif ima kratak fitilj. Znaš to.
-Ne poštuje pravila. -Radi što želi. Znam.
-Mogu li razgovarati s njima? -Izvoli.
Oprostite. Oprostite što smetam. Djeco, recite mi što se dogodilo.
Htjeli smo se vjenčati.
-Zbilja? -Da.
Hoćete li mi učiniti uslugu?
Možete li sići? Boli me vrat i ne mogu podići glavu.
Ne, nećemo sići.
Prvo želimo da ti i Vittorijini roditelji pristanete na naš brak.
Da. Nećemo sići ako nemamo vaše odobrenje.
Nemojte kriviti Kalifa, ovo je bila moja ideja.
Preuzimam odgovornost.
Kažu da će pobjeći ako im ne damo dopuštenje. Ne možemo ih zaustaviti.
Pretjerivanje! Kao da živimo u doba moje bake.
-Da! -Kalif još nema ni osobnu.
Boji se da mu neće dopustiti da ostane u Italiji kada navrši 18.
Ako odvedu Kalifa, idem s njim.
Jeste li je čuli? Ne znamo što ćemo!
Djeco, ne mogu odobriti vaš brak.
-Zašto ne? -Hvala Bogu.
Mi nismo htjeli reći ne.
No ima i dobrih vijesti! G. i gđo Crivello…
želite li postati Kalifovi skrbnici?
-Kako? -Uskoro ćete se moći
upisati na popis volontera skrbnika.
Kalif bi živio s vama i bio vaša odgovornost.
Ako ga želite primiti u svoju obitelj,
možemo započeti postupak dodjele skrbništva.
Onda?
Je li to prihvatljivo rješenje?
Nama odgovara. Važno je da možemo biti zajedno.
Što kažeš, tata?
Što mogu reći?
-Dobro. -Bravo, tata.
Ako su ruže, procvast će!
-Dobro jutro, suče. -Dobro jutro.
Pogledajte što sam vam donijela.
Želite li proslaviti potpisivanje protokola?
Ako Bog da, imat ću više vremena za svoju djecu.
Nadajmo se da će biti volontera skrbnika u Palermu.
-Sada ih samo zamišljamo. -Optimistična sam.
Pogledajmo kako će naš voljeni grad reagirati.
Sigurna sam da će mnogi pristati, i ovdje i u cijeloj Italiji!
-Dobro. -Kušajte.
Danas moja kći ima rođendan.
Hvala, ali izbjegavam slatko.
Dakle, imam 64 djece koje moram nekamo premjestiti do večeras.
-Da. -Jer je centar Aurora zatvoren.
Sada ih žele raštrkati po Siciliji.
-Znam. -Više nema mjesta u Palermu.
A slobodna mjesta su za nove maloljetnike.
Naravno.
Što želite od mene?
Moramo pronaći način da ostanu u Palermu.
-Da! Naravno! -Da.
Mnogi su se počeli obrazovati,
krenuli u talijansku školu, kazalište, nogometni tim.
Ako odu iz grada, to će nestati!
Mislim, Palermo ulaže u njih i onda ih odbaci?
-Gđo Cucci… -Da, znam što ćete reći.
Ali morate shvatiti da poznajem tu djecu, svakog od njih.
Znam njihove priče, probleme. Kako im mogu doći i reći:
„Selite se. Drugi procjenitelj će vas pratiti. Zbogom?”
Slušajte, Velika Majko, previše ste to uzeli k srcu.
Ovo je hitan slučaj i moramo se prilagoditi situaciji.
Neka odu. Drugi će doći danas, sutra.
Nemojte inzistirati.
-Znate li o čemu sam razmišljala? -O čemu?
Privremeno skrbništvo.
Znam. Reći ćete da je to nemoguće postići danas, do navečer.
Što ćete učiniti? Postaviti štandove na ulici i dijeliti skrbništvo prolaznicima?
Hajde! Bez popisa skrbnika ne znamo kome se obratiti.
Žao mi je.
Požurimo i potpišimo protokol.
Što mislite, koji je…
najslađi?
Ovaj.
-Hej, djeco. Kamo idete? -Procjeniteljici Cucci.
-Imate li dogovoreno? -Da. On je njen sin.
Ti si sin Velike Majke!
Koji od njih 480?
Hajde. Ovaj tip je idiot!
Ovo mjesto je puno bolje od radionice mog tate.
Hajde. Odradimo ovaj intervju i slobodni smo. Hajde!
-Smijem li? -Da, Adele. Uđi.
-Dobro jutro, gradonačelniče. -Dobro jutro.
Tek je 10 h, a osjećam se kao da sam budna dva dana!
-Ispraznili su centar u 5 h. -Znam. Rekli su mi.
Radimo na premještaju djece.
Ali bojim se da ih moramo poslati izvan Palerma.
Kupio sam primjerak za sve vijećnike jer sam htio da pročitaju.
Napravili su cijelu reportažu. Mijenjamo sliku Palerma, zar ne?
Recimo da se veoma trudimo.
Sjećate li se tko je sjedio ovdje prije mene?
-Svi to znaju. -Sjednite.
Ne možemo govoriti o Palermu, a da ne spominjemo mafiju.
Moram reći da postoji problem.
Dobro. Naravno.
Prefekt je nazvao i rekao da ministar neće doći.
Što?
Rekao je da je došlo do promjene plana.
Znate, hitan slučaj.
Ali svejedno ćemo potpisati?
Prefekt kaže da ministar želi biti prisutan.
Iskreno, i ja to želim. I vi biste to trebali željeti.
Da, veoma, ali mislim da nije neophodan.
Ne možemo si priuštiti odgodu potpisivanja.
Znam. Sve sam za danas organizirao.
Da, da. Ali nije važno danas ili sutra.
Već to što je nezbrinutih maloljetnika svaki dan sve više.
Sjećate li se kako je krenula ideja za popis volontera skrbnika?
Naravno! Došli ste ovamo i rekli: „Gradonačelniče, trebam pomoć!”
Znate li zašto sam rekla: „Gradonačelniče, trebam pomoć?”
Zbog 500 maloljetnika o kojima brinete.
Nastavimo li odgađati popis skrbnika…
Nastavit ću biti sama.
Radim subotom, nedjeljom, navečer.
Moja djeca me više ni ne viđaju!
To nije dobro za njih, a nije dobro ni za mene!
Razumijem.
Moja kći se veoma ljuti na mene
i ne želi me na proslavi svog rođendana.
Žao mi je, Adele.
No tko će reći prefektu?
Ovo je oružje Guiseppea Garibaldija. Ovdje dolje.
Ovo je oružje koje je Napoleon Bonaparte
dao admiralu Gravini. Prekrasno?
Došli ste?
Tražili su te u uredu. Pokazala sam im neke stvari.
-Dobro si napravila. -Ostavit ću vas.
Potvrđeno je da prvih 18 djevojaka ide za Ragusu.
-Za ostale još nema vijesti. -Dobro. Čekat ćemo.
-Vidimo se. Pozdrav. -Vidimo se.
-Zar niste u radionici? -Nažalost, ne.
Profesor je odlučio, ali meni ne smeta.
Intervjuirat ćemo te i otići. Ne brini se.
Onda krenimo.
-Bok, Blessin! -Bok.
Bok!
-Hajde, Sonia! -Dolazim!
Sonia, ne znam hoće li biti voćnjaka.
Nema veze. Negdje ću ih posaditi.
Danas imate sreće.
-Sastanak vijećnika je. -Kakve li sreće!
Što je sastanak vijećnika?
Oni su poput vlade grada.
Savjetnici, procjenitelji i gradonačelnik odlučuju što učiniti.
Vi ste procjenitelj za Društvenu politiku?
-Tako je. -Što to znači?
Da je mama cijelom gradu osim mojoj sestri i meni.
Oprosti. Nisi trebao pročitati članak.
No još važnije, nisi ga trebao pročitati sestri!
Svi su ga pročitali, mama.
Zato nam je profesor rekao da dođemo ovamo.
Žao mi je što su vas natjerali da dođete.
Ali ovdje ste, pa što ćete sada? Hajde.
Već kasnim na sastanak.
GRADONAČELNIČE ODLAZI!
Gradonačelniče, odlazi!
Svi ste lopovi!
PREVIŠE DOMOVA BEZ LJUDI PREVIŠE LJUDI BEZ DOMOVA
Kolege, prije negoli krenemo s poslovima po rasporedu,
htjela sam vas informirati
da je protokol na kojem smo toliko dugo radili
konačno spreman.
Kao što znamo, Italija, ali prije svega Palermo…
suočava se s ogromnim problemom.
Zato je bilo potrebno da ujedinimo svoje male misli,
mala sredstva i postanemo nešto veliko.
Ovaj je protokol odlučujući korak…
prema gostoprimstvu koje poštuje ljudska prava!
Želimo razgovarati s vama!
S gradonačelnikom.
VELIKA MAJKO, I TVOJA DJECA ŽELE DOM.
S procjeniteljem gostoprimstva grada.
Što je?
Bravo! Sjajno!
Ne sjajno, fantastično!
A mi, ljudi Palerma, što ćemo bez doma?
Dobro znamo da postoji velika stambena kriza.
Radimo sve što možemo kako bismo je riješili na najbolji način.
Učinili smo sve što smo mogli! Procjeniteljice!
Velika Majko!
Upisali smo se na popis!
Na popis.
BORBA ZA DOM
Bodovi!
I ništa se nije dogodilo!
LAŽNE IZBJEGLICE PRAVA ZARADA
Apsolutno ništa!
Zapravo, gradonačelniče, ljudi koji danas prosvjeduju,
ljudi su koje sam srela mnogo puta ovih mjeseci.
Već radimo na tome da pronađemo dugoročno rješenje.
Što?
-Što možemo učiniti? -Kakvo je to pitanje?
Molim vas, odvedite ovog gospodina. I maknite taj natpis!
Hajde, požurite!
Jedno ne isključuje drugo. Dobro to znate.
Imigranti imaju pravo na gostoprimstvo kao što vi imate pravo na dom!
Da, ali kao građanin Palerma imam više prava!
Ne radite ništa za nas!
-Miči se! -Hajde.
Zašto ne otvorite granice i sve ih pustite unutra?
Ne znate raditi ovaj posao!
-Gradonačelniče. -Što je?
Pozvali su me. Da idem u luku ili da dam ostavku?
Ostavku? Hajde. Pridružit ću vam se.
-Predsjedniče, nastavimo. -Marco, brzo. Idemo!
Dajmo riječ procjenitelju Giannturi.
-Adele, čekaj! -Ne, djeco, moram u luku.
Vratite se u školu. Kasnije ćemo raditi intervju.
Idemo s tobom. Radit ćemo intervju u autu.
Ne, ne razumijete.
Došao je brod. To nije za djecu.
Oprosti, ali ne radiš li s djecom?
-Možemo li početi s pitanjima? -Da.
Dobro. Zašto ste pristali biti procjenitelj?
Pa, već sam radila u društvenom sektoru,
odjelu koji se bavio djecom i mladima,
-pogotovo s periferije grada. -Što vaš posao uključuje?
Imigraciju, obitelji, starije ljude…
i maloljetnike, Talijane i strance.
Što te najviše pogađa?
Najviše me pogađaju njihovi pogledi prilikom svakog iskrcavanja.
Njihove izgubljene oči vas gledaju.
Svatko od njih nosi uspomene na one koje je izgubio,
one koji nisu uspjeli, one koji su umrli.
More je posljednja postaja
veoma dugog putovanja koje je trajalo mjesecima,
uz mnoge druge poteškoće.
More je često mjesto gdje njihovo putovanje završava.
Neki od njih, oni sretniji, bit će spašeni.
Bilo je djece!
Nažalost, mnogi od njih ne uspiju.
I završe na dnu mora.
-Dobro, to je to. -Ali imamo još pitanja.
Nastavit ćemo nakon iskrcavanja.
Pođite sa mnom. Idemo u kafić.
Izvolite.
-Dobro jutro svima! -Dobro jutro.
-Bok. Kako ste? -Dobro. Što ćete?
-Deset kava. Napravit ćete ih? Hvala. -Sranje! Deset kava?
Morate ostati budni cijeli mjesec?
Hajde, hodajte.
-Donijela sam kavu. Želite li? -Hvala. Jako lijepo od vas.
-Za vas ne? -Ne, hvala.
-Bez šećera? Želite li? -Hvala.
-Bok, djeco! -Bok.
Samo hodajte.
Djeco, čekajte me ovdje.
Možete snimati odavde. Samo budite diskretni i pristojni.
Nemojte biti bezobrazni i unositi kameru ljudima u lice.
Sjetite se odakle su došli.
I više od svega, ostanite ovdje.
Ovo je jedino sigurno područje koje ne smijete napustiti. Jasno?
Zapamtite to!
Hajde.
Mičite se.
Jedan po jedan.
Pogledaj ga. Onesvijestio se!
Nosila. Odmah. Spašavanje!
Jedan, dva i tri!
Ne približavajte se.
Napravite mjesta, molim vas.
-Odmaknite se. -Guraj.
-Polako. -Polako! Napravite mjesta!
Hajde.
Hajde! Napravite mjesta!
U redu je.
-Što se događa? -Ne znam. Onesvijestio se, srušio.
-Ne želi mi pustiti ruku. -Oslobodit ćemo vas.
Ako vas drži za ruku, onda nije ništa ozbiljno.
-Mi ćemo to riješiti, hvala! -Hvala. Ugodan dan.
Provjerimo vitalne parametre.
OBALNA STRAŽA
Dobro jutro svima!
-Bok. -Bok.
Kakva krasna lopta!
Imamo igrača ovdje!
Kako se zoveš? Tvoje ime?
-Cuki. -Cuki?
-Sviđa mi se! -Adele?
-Chiara! -Bok.
-Što je? -Procjenjujemo da ima 52 maloljetnika.
-Svi u Palermu? -Da. Mjesta su već određena.
-Svi će ostati s tobom. -Savršeno! Vidimo se.
-Adele? -Da.
Moja sestra.
-Došao sam u Italiju tražeći sestru. -Da.
Brinem se za nju. Moram je pronaći. Dobro? Rekla je da tražim Adele.
-Da dođem u Palermo. -Čekaj. Čekaj.
-Koliko godina imaš? -Imam 17 godina.
Imaš li dokumente?
Ne, čekaj.
Salime, hoćeš li mi prevoditi? Hvala.
Sve je izgubio na moru.
I…
jedino što imam je ovo o mojoj sestrici Raniji.
O, da! Nisam je prepoznala!
Sa mnom je. Poznajem je. Brinem o njoj!
Dobro.
Adele. Oprosti. Gradonačelnik, prefekt, načelnik policije i biskup su stigli.
Žurim. Moram ići. Oprosti. Vidimo se. Kasnije. Može?
-Daj da i ja snimam. -Čekaj.
-Sranje! -Kod tebe je cijelo jutro. Daj meni.
Dobro, uzmi je.
-Dobro jutro. -Zdravo.
Moramo se približiti, inače nećemo čuti.
-Čuo si mamu. Moramo ostati ovdje! -Tko je moja mama? Policija?
-G. gradonačelniče. -Dobro jutro, kapetane.
-Prefekte. -Kapetane.
Ekselencijo.
Zašto brod nije direktno usidren?
Zapovjedništvo je dalo upute za još jedno spašavanje.
Kako bismo bili brži, nećemo uvesti brod u luku,
ali prevest ćemo izbjeglice na naš patrolni brod.
Dobro, nastavite.
Hajde. Idemo!
-Dobro jutro, gradonačelniče. -Bok, Adele!
-Dobro jutro, prefekte. -Dobro jutro.
Razgovarali smo s prefektom o odsutnosti ministra.
Hoćete li objasniti?
Da. Gradonačelnik je rekao koliko je važno danas potpisati, ali…
Razumijem. Želite odgoditi potpisivanje?
-Je li to to? -Ne, ne.
Ministar je naglasio da mu je zbilja stalo do ceremonije.
Želi biti prisutan i podržati inicijativu.
-To bi i vama bilo važno, zar ne? -Da.
Rekao je da mi odlučimo hoćemo li odgoditi ili ne.
Mislim da je najbolje odgoditi, Adele.
Ako danas potpišemo, od sutra će ova djeca imati volontera skrbnika
koji će ih prihvatiti u svoj dom i pratiti.
Započet će s integracijom!
Više neće biti broj 600 na mom popisu.
Zato što ih je 52.
Ali sutra ih još dolazi, a nakon sutra još više.
Ne smijemo tratiti vrijeme. Vrijeme je dragocjeno!
Slušajte. Odsutnost ministra je već veliki gubitak!
Osim toga, objavili smo to medijima! Bit će još upadljivije?
Oprostite.
Stani, dječače!
Stani! Opasno je! Stani!
Cuki!
Stani!
Upomoć!
Mama!
Mama, primi se za ovo.
Hajde.
Tako. Daj mi ruku. Daj mi ruku.
Jedan, dva…
Daj mi ruku.
Adele!
OBALNA STRAŽA
Adele!
-Je li sve u redu? -Da.
Gradonačelniče!
-Hoćete li i vi zaplivati? -Možda drugi puta.
Što kažete, prefekte? Bi li ministar skočio?
O, naravno!
Dobro, ako se mora potpisati, učinimo to!
Učinimo to.
Dakle…
kao što vidite, Palermo je opet središte gostoprimstva.
Ovog će popodneva protokol
o nezbrinutim maloljetnicima biti potpisan.
Odmah ću reći da ministra neće biti,
ali ovo je hitan slučaj i moramo nastaviti.
-Bio si hrabar, znaš? -Ti si bila glupa.
Ne možeš skočiti za nekim u more ako nemaš ni prsluk.
Znam.
Takva sam. Uskačem u stvari bez razmišljanja.
-Zašto to radiš? -Što?
Oprostite.
Ovo smo uspjeli pronaći. Oprostite.
-Ne ispričavajte se. Savršeno je. Hvala. -Nema na čemu.
Mislim da je ovo tvoje.
Ovo je moje.
-Presvucimo se. -Gdje?
Ovdje! Gdje drugdje?
Je li te sram? Do jučer sam te kupala!
Čekaj.
Neću gledati.
Na molu je bilo tisuću policajaca. Mogla si pitati jednog.
Da.
Ne shvaćaš li da je to bilo instinktivno?
Ja…
Kada vidim dijete u nevolji…
Jer svako dijete koje vidiš postaje tvoje dijete?
Ta stvar s Velikom Majkom je apsurdna!
Ali sada si veliki dečko. Ne shvaćaš li da je to samo izraz?
Koji su mediji izmislili?
Budući da sam procjenitelj, skrbnica sam mnogih maloljetnika.
Djece koja nemaju nikoga.
-Ali to je administrativan posao. -Kako to misliš?
Uskočila si u odvratnu vodu da spasiš dijete koje ni ne poznaješ.
Procjenitelj to ne bi trebao raditi.
Zapravo…
Ne radim to jer sam procjenitelj.
Radim to jer mislim da je to ispravna stvar.
Nešto što bi svi trebali učiniti. Ako nekome treba pomoći, pomogneš.
Znam da nije bilo lijepo jutros pročitati onaj članak.
Briga me! Silvia si je svašta umislila.
Plakala je i vrištala. Bila je bijesna.
Uglavnom, tata je bio dobar. Pokušao ju je smiriti.
Imaš sreće što bar imaš dobrog oca.
Za razliku od majke.
-Uglavnom, razgovarat ću sa Silvijom. -I bolje ti je.
Marco.
Želim da razumiješ
da ako radim ovaj posao i na ovaj način…
to je zato što želim da se ponosiš mnome.
-Hej, Marco! -Zašto ti nisi uskočio?
Kako bih vas onda snimao? Bilo je sjajno!
-Zbilja? -Svi mediji govore o vama dvoje!
Zbilja?
Razumijem da je ovo potpisivanje s gradonačelnikom važno.
Da, jest. Veoma.
Onda idemo! Moramo biti ondje!
U međuvremenu, vi se vraćate u školu.
Vidimo se poslijepodne.
Ako moramo u školu, onda ćemo urediti snimku.
-Dobro. -Hajde.
Jesi li dobro?
Evo me.
-Kako si? Je li tvoj sin dobro? -Dobro smo. Kako je Cuki?
Dobro je, ne brini se. S liječnicima je.
Samo je uplašen. Socijalni radnici su s njim.
-Hvala nebesima. -Ne, čekaj.
Salibu, donesi mi loptu.
SPASITE DJECU
Hvala.
Ovo je njegova lopta. Hoćeš li mu je dati?
Donio ju je iz Senegala. Kaže da želi biti prvak.
Dobro. Navijat ćemo za njega.
Salime, oprosti.
Dobro jutro.
Dobar dan. Salam-aleikum.
Zovem se Adele.
S ljudima koje vidite ću se pobrinuti za vas.
Sada morate čekati ovdje.
Zatim ćemo vas odvesti na mjesto gdje možete jesti, oprati se i presvući.
Sve što se tiče vas ide preko mene.
Pa mi morate vjerovati.
Dobro došli u naš prekrasni grad.
Nisi mi rekao svoje ime. Tvoje ime.
-Falah. -Falah.
Rania je u bolnici. Možeš je posjetiti.
-Dobro. Hvala. -Pođi sa mnom i iznenadit ćemo je.
-Na četvrtom je katu. -Dobro.
Mogu li uzeti cvijeće?
-Mogu li? -Da.
Bok.
Nadam se da će se Rania razveseliti.
Tu djevojku još nisam pročitala.
Ovdje je četiri mjeseca i nije se uspjela uklopiti.
Čak je provela i dan kod mene, s mojom djecom.
Nadali smo se da će se malo otvoriti, ali ništa od toga.
To je deset eura.
Što mi imaš za reći?
Ima li kakvih vijesti o djeci iz centra koju treba preseliti?
Četrnaest djevojaka će biti u gostima kod Uršulinki.
-Ovdje u gradu? -Da.
A dječaci? Možemo li ih zadržati u Palermu?
Ne znam. Jedino rješenje je Reggio Calabria.
Reggio Calabria?
Ali Chiara, tako će biti još dalje!
Znam, dječaci iz tima uzrokuju strku.
Odbijaju išta raditi. Jesti, govoriti, micati se.
Tuna i rajčica?
Rajčica i mozzarella?
Fini arancini s mesom?
Arancini od maslaca?
Hajde, uzmite.
Ne razumijem. Što je ovo, dečki? Štrajk glađu?
Hajde, jedite! Uzmite!
Uzmite arancine!
Potpuna tišina.
Momci, hoćete li shvatiti da smo mi na vašoj strani?
Nitko ne kaže da više nećete moći igrati.
Moći ćete igrati, ali u drugoj ekipi.
Pričekajte ovdje. Idem prva da provjerim kako je.
Rania.
-Adele! -Bok.
Vidiš? Obećala sam da ću te posjetiti.
Imam iznenađenje za tebe.
Netko je dugo putovao kako bi te došao vidjeti.
Čekaj.
Dođi.
Rania.
Što se dogodilo? Rania?
Rania.
Rania?
Ne želiš vidjeti brata?
Što se dogodilo? Je li ti donio loše vijesti o obitelji?
Ne želi otvoriti.
Zovi sestru. Ne znam, nekoga!
Što si joj rekao?
-Što si rekao? Tko si ti? -Ne znam.
-Evo ga.
Zaključala se u kupaonicu. Možete li nam pomoći?
Ne brini se. Otjerala sam ga!
Rania, otvori!
Otvori!
Rania, što to radiš? Jesi li luda? Silazi.
Hej!
Kamo ideš?
Stani!
Hej!
Polako.
-Pa? Znamo li tko je on bio? -Pogledaj. Bacio ih je na mene.
Rania.
Ako želiš da ti pomognemo, moraš nam nešto reći.
Moraš nam reći tko je Falah. Zašto si ga se uplašila?
Zašto si htjela učiniti onu groznu stvar?
Kaže da joj je Falah muž.
Tvoj muž?
Udali su je s 12 godina.
Otac ju je prodao Falahu.
Već je imao dvije žene i odnosio se prema njoj kao prema robu.
Došao ju je odvesti natrag, misleći da je sve njegovo.
Ali ona nije njegova.
Rania, ti nisi njegova.
Obećavam da više nećeš vidjeti Falaha. Otjerat ćemo ga.
Uskoro ću te opet posjetiti.
Chiara, moramo reći odgajateljima da se izmjenjuju.
-Moraju je stalno nadzirati. -Da.
Nikada ne smije biti sama.
Hajde, miči se!
O, Bože. Bila sam mrtva.
Kvragu!
-Bok, Adele. -O, bok.
Andrea je pokupio Silviju. Otišli su prije deset minuta.
-Da, nisam stigla. -Vidimo se na Silvijinoj proslavi.
Naravno. Mislim da ću bar moći ugasiti svjećice s njom.
Onda ćemo možda razgovarati o voću.
-To je veoma važno. Ključno! -Želiš razgovarati o voću?
Zašto ne možemo odabrati voće koje naša djeca jedu u školi?
-Je li voće iz kantine organsko ili ne? -U pravu si. Naravno.
Ispričaj me na trenutak.
Razgovarat ćemo kasnije jer me zaista zanima.
-Bok. -Bok! Zdravo?
Gđo Adele, oprostite, ali moram pratiti svoju kćer.
-Što? A torta? -Stavila sam je u posebno pakiranje.
Ne znate koliko mi je ta torta danas važna.
Tražite Giannija.
Savršeno! Ostavite mi račun. Neizmjerno vam hvala.
Hajde, guraj.
-Bok! -Hej!
Svi smo veoma ozbiljni ovdje!
Pripremamo disko za Silviju i prijateljice.
-Znaš li da ti je sin DJ? DJ Dinamit! -Zbilja?
Pokaži mami. Hajde, donesi snimku.
Otkad se vratio, samo o tome govori.
O fantastičnom danu, o vašem skoku u more.
-Da? -Ponosan sam na vas! Dođi.
-Ne. Napravili su snimku? -Pogledaj. Čak smo i slavni!
Imamo mnogo pregleda i broj raste.
-Zvijezda interneta! -Sada smo viralni!
-Viralni? -Pogledaj!
Moj Bože, pogledaj.
Jesi li lud? Tako si uronio u more?
O, ljubavi? Jesi li sportaš?
Tata, baka i ja smo ih 20 napuhale. Sada ćemo ih objesiti!
Odlično, ljubavi!
Dušo, tako si lijepa!
Jesi li vidjela?
Jesi li vidjela što imam? Torta koju si htjela.
Pogledaj!
Ljubavi?
-Veoma je ljuta. -Vidjela sam.
Možda bi trebala razgovarati s njom.
Učini mi uslugu, mama. Stavi ovo u hladnjak.
-Mislim da je pravi trenutak. -Da, odmah!
Neka uđe u svijet odraslih.
Silvia?
Ljubavi?
-Ljutiš li se na mene? -Da.
Zbog članka u novinama?
Zašto mi samo pričaš bajke? Misliš li da sam mala i glupa?
Nisam glupa. U krivu si!
Šališ se?
Dobro to znam!
Ljubavi.
Ja sam bila glupa.
Htjela sam ti reći samo lijepe stvari koje sam zamislila za tebe.
Više mi se ne sviđaju.
Duge i jednorozi su mi sada odvratni.
Znaš li što su prave bajke? One koje si pročitala u novinama.
To su samo riječi koje objašnjavaju što radim.
Ta djeca nisu moja djeca. Samo se brinem za njih.
-Zašto to nije napisano u novinama? -U pravu si. Pogriješili su.
Ne vjerujem ti.
Žao mi je, Silvia.
Slušaj me pažljivo.
Zamisli da ideš na dugačko putovanje.
Potpuno sama.
I kada stigneš, u zemlji si u kojoj nikoga ne poznaješ.
Ne govoriš njihovim jezikom.
Zar ne bi željela da te netko poput mene dočeka?
Netko tko se brine za tebe i umanjuje tvoju tugu?
Ako si bolesna, pozvat će liječnika.
Ili će te upisati u školu i razgovarati s učiteljima.
Zar ne bi bilo manje strašno što si daleko od kuće?
Zašto bih bila sama na takvom mjestu? Želiš me poslati tamo?
Ne, ljubavi. Kako to misliš?
Ne moraš pobjeći.
-Oni moraju pobjeći? -Da.
Zašto moraju pobjeći?
Moraju pobjeći
jer se ondje odakle dolaze ljudi ne brinu jedni za druge.
Ratuju, bacaju bombe
ili nemaju hranu. Djeca obolijevaju.
Moraju pobjeći i pronaći mjesto…
gdje mogu živjeti u miru.
A to je teško, znaš.
Idu na dugo putovanje.
Moraju prijeći pustinju i more.
Zašto su djeca sama?
Događa se da tijekom putovanja njihovi roditelji…
ne uspiju.
Umru?
Dosta! Zašto mi govoriš te stvari? Želiš li me rasplakati?
-Samo pokušavam… -Ne želim da objasniš.
-I ne želim da razgovaraš sa mnom. -Čekaj. Saslušaj me na trenutak.
Silvia!
-Ljubavi… -Ne želim te više vidjeti!
Zločesta si!
Bajke ne valjaju.
Ali ne valja ni istina!
Znaš li što je rekla?
-Da sam zločesta i da sam je rasplakala. -Znaš da to ne misli.
Zašto ne obučeš ovo umjesto običnih hlača?
Prikladna je za ceremoniju. Ja sam ti je dala.
Znaš što mislim?
Pokvarila sam joj dan. Pokvarila sam joj rođendan i možda cijeli život!
Ne pretjeruj!
Traumatično je prijeći s ružičaste ceste na rat u Siriji u jednom danu!
Nema lijeka za suočavanje s onime s čime se svi suočavamo.
Možeš je naučiti da živi u ovom svijetu.
-Kako se to radi? -Nitko ne zna!
To nije torta koju sam htjela! To nije ta!
Čuješ li je?
SRETAN ROĐENDAN SILVIA
-Ne želim takvu tortu! -Ljubavi.
-Što se dogodilo? -Pogledaj.
-Ne vjerujem. Torta od jagoda! -Dobro što je inzistirala da je vidi.
Kunem se da sam naručila od trešanja!
Ne, namjerno si to učinila. Znaš da ne mogu jesti jagode!
Ljubavi, zašto? Dobro znam da si alergična na jagode.
Ne vjerujem ti!
-Dosta! -Kako to misliš? Ozbiljno?
Tako mi svega.
-Ti to mene gledaš? -Što? Hajde!
Gleda me umjesto da nešto učini. Samo me gleda!
-Nazvat ću slastičarnicu. -Da, zovi ih.
-Što da kažem? -Čak i „Što da kažem?”
Daj, ja ću. Bit će brže. Hvala!
-Mogu li razgovarati s vlasnicom? -Nije se vratila.
-Vi ste Gianni, zar ne? -Da, tako je.
Prije sat vremena sam pokupila tortu.
-Da, sjećam se. -Primijetili smo da je od jagoda,
a naručili smo od trešanja.
-Moja kći je alergična na jagode. -O, oprostite.
Moramo naručiti drugu tortu, od trešanja.
-Dobro, savršeno. -Molim vas.
Kao što sam jutros rekla, od trešanja.
-U redu, dobro. -Hvala.
-Doviđenja.
O, Bože. Jeste li vidjeli? Gotovo! Sve smo riješili.
Rekla si da si jučer naručila tortu.
A naručila si je jutros. Jesi li zaboravila?
Hajde. Zašto je to važno?
Važno je da sada imaš tortu koju si htjela.
Ti si lažljivica.
Silvia!
Zbilja je teška!
Mama, ova haljina ti dobro stoji. Izgledaš kao procjeniteljica.
Je li ti baka platila da to kažeš?
Ne! U pravu je. Zbilja ti dobro stoji!
I ti isto?
Silvia.
Oprosti. U pravu si. Lagala sam ti.
Nisam jučer naručila tortu. Naručila sam je jutros.
Kunem se da sam otišla jučer, ali bilo je kasno i bili su zatvoreni.
Odlazi. Ne želim te više slušati. Dobro?
Zašto je to važno? Uskoro će doći torta koju želiš.
Zašto ne razmišljamo o proslavi?
Zar ne shvaćaš da više ne želim proslavu?
Silvia.
Silvia, odmah prestani!
Silvia.
Silvia, molim te.
Ne želim više živjeti s tobom. Želim živjeti s tatom.
O, Massimo! Gdje su radnici koji su trebali postaviti fotografije?
Što se dogodilo? Mislila sam da će sve biti postavljeno i gotovo.
-Inauguracija je za dva sata! -Otišli su. Shvaćaš li? Svi su otišli!
Adele, jesi li vidjela? Htjela sam te nazvati.
Grad im dugo nije isplatio plaću.
Trebali su danas platiti stare račune, ali…
Kvragu! Sve se moralo danas dogoditi?
-Žao mi je. -Što da kažem?
-Ponijet ću ih kući. -Ne, ne!
Zaboravi!
Stalo mi je do ovog projekta. Ne možemo odustati od izložbe!
Što ćemo? Objesiti ih na zid pribadačama?
Ne znam, ali ništa ne diraj. Pronaći ćemo rješenje. Molim te!
Adele, oprosti, ali postoji veći problem koji je veoma hitan.
Radi se o dječacima iz centra Aurora, o nogometnom timu.
-Pa? -Pobjegli su. Nestali su!
-Što? -Da.
Onda su nas nazvali u ured i rekli da su ih pronašli.
Pogodi gdje su bili?
Kako su ušli?
-Konačno ste ovdje! -Što se dogodilo?
Ako se sazna za ovo, svi ćemo biti u problemu.
Oni, ja, nogometni klub.
Pogledajte teren. Tek smo posadili travu.
Ne smije je se ni dirati.
A ovi lupeži su upali na teren i izgazili ga.
Morate te Afrikance maknuti odavde.
Inače ću ja dobiti otkaz, a oni će biti prijavljeni.
Dobro.
Pa?
Hoćete li objasniti što radite? Što vas je spopalo?
Ovako prosvjedujete?
Želimo da nas saslušate. Sve ste poslali van.
Ne odlazimo odavde dok nismo sigurni da ostajemo u Palermu.
Ti si Rory?
-Da. -Već dvije godine učiš talijanski?
-Da. -I ja.
-Kako se zoveš? -David.
Dečki, dobro znam da vam je ovo teško.
Teško je napustiti grad i sve što ste ovdje radili.
Ali budite razumni.
Pravite si probleme samo da možete naganjati loptu.
To nije samo naganjanje lopte.
Okupirali ste stadion. Shvaćate li to?
Mogu vas prijaviti!
Tako ćete ostati u gradu? Kada završite u zatvoru?
Želimo ostati u Palermu i odigrati finale.
U centru se uvijek držimo za sebe. Nitko nas ne poznaje.
Otkad igramo nogomet, sprijateljili smo se s drugim timovima.
Zovu nas na zabave, kod sebe, pokazuju nam grad.
Nije to samo naganjanje lopte.
Isprva je to bila igra,
ali sada je to naš život.
Mislim da u Palermu nećemo naći mjesta za njih.
Od jutra pokušavam. Sve sam nazvala, ali ništa.
-Samo Reggio Calabria i to je sjajno. -Moramo napraviti ovaj čarobni trik.
Ali kako?
Dakle, ako ostanete u Palermu…
Adele, ne možeš! Gdje ćeš ih smjestiti?
-Ne znam. Moramo to učiniti. -Do večeras?
Da, do večeras! Inače nije zabavno.
Pa, mogu vam pomoći. Ali morat ćete mi pomoći.
Jer je ovo veoma naporan dan.
Problemi niču kao gljive. I to otrovne!
Što trebamo učiniti?
Slijedite me.
Odlazimo.
Brzo.
Dobro jutro svima i hvala što ste ovdje!
Želim objasniti zašto je današnji dan važan.
Trebamo uspostaviti protokol.
Stvoriti platformu koja će ujediniti sve aspekte
života maloljetnog stranca u ovom gradu.
Kada napustimo ovu zgradu, sve će biti drugačije za nas i njih.
Nakon ovog potpisa, svaki građanin Palerma može se upisati na popis
i postati volonter skrbnik maloljetniku.
Ova djeca nisu prokletstvo, nisu teret!
Neka uče s nama i rade s nama.
Kada dođe vrijeme za to,
više neće biti podjele između nas i njih.
Bit će to prekrasno doba!
Hvala.
-Pa? -Zbilja lijepo, Adele.
Izvrsna ideja.
-Hvala. -Da, imat će veliki utjecaj.
-Zbilja dirljiva izložba. -Jako sam sretna.
-Idemo li? -Idemo.
Konačno potpisivanje, gradonačelniče.
Kakva dosada! Daj mi kameru!
Tvoja majka je imala ludu ideju za izložbu.
Tko ima lude ideje? Ludi ljudi!
Samo se ona može sjetiti ljudskih držača.
Dobra večer svima.
Hvala vam što ste došli na ovaj važan sastanak.
Potpisivanje protokola
za brigu o nezbrinutim maloljetnicima.
Ministar je trebao biti s nama,
ali je zbog promjene programa u drugom gradu.
Strpljenja.
Dopustite mi da zahvalim svim gradskim institucijama
koje su zajedno radile na stvaranju ovog dokumenta.
Naša vijećnica, sveučilište, općinski sud, sud za maloljetnike,
središnja policijska postaja, zdravstvene i obrazovne institucije.
No više od svega, želim zahvaliti procjeniteljici Adele Cucci.
Ona je, svojom strašću i odlučnošću,
učinila sve, zbilja sve, vjerujte mi, kako bismo došli dovde.
Prvi smo se u Europi dosjetili modela gostoprimstva za maloljetnike.
I čast nam je što vlada smatra ovaj protokol…
prvim korakom prema potrebnom zakonu koji se više ne može odgađati.
Ljudska mobilnost strukturni je čimbenik našeg društva,
a ne stvar sigurnosti.
Radimo na tome da migracija više ne bude patnja,
već mobilnost kao ljudsko pravo.
To je naš san.
No vratimo se u stvarnost i potpišimo protokol.
Hvala, djeco. Uživajte i jedite.
Hvala.
Hvala. Ali sada moraš održati obećanje.
Naravno da hoću. Obećanje je obećanje. Zar ne?
-Dobro. Vidjet ćemo. -Vidjet ćemo.
Hvala, djeco. Puno vam hvala. Hvala.
Hvala.
Moram sjesti. Noge me bole.
Imamo 30 000 pregleda.
-Je li to dobro? Ne razumijem. -Otprilike.
Danas smo slavni, a sutra će nas zaboraviti.
Naravno. On je uvijek pozitivan.
Čekaj malo. Kažeš da smo danas slavni?
Iskoristimo to! Uključi tu kameru.
Dođite. Požurite!
Bok. Ja sam Adele, a ovo je Marco. Moj sin.
Hoćete li mi vjerovati ako vam kažem da je najljepša stvar na svijetu
gledati u oči djeteta kojem ste spasili život?
To i vas čini popularnijima.
Imam sjajne vijesti za vas!
Od danas vam dajem mogućnost
da ostvarite taj san.
-Umjesto da se diviš, gledaš u mobitel? -Jednostavno je.
Morate doći u vijećnicu, k meni,
u ured Procjenitelja za društvenu politiku
i upisati se na popis volontera skrbnika.
Nakon kratkog pripremnog tečaja,
možete se brinuti za jedno ili više djece.
Jer, vjerujte mi, brinuti o djetetu…
je kao da spašavate svijet.
Čekat ću vas.
Hvala..
I? Što se dogodilo?
Čini se da je ustala i otišla. Samo tako.
Zamolila sam da je se ne ostavlja samu. Zar ne?
Pa, uvijek sam bila s njom.
Izašla sam kako bih uzela bocu vode.
Kako je moguće da maloljetnica samo išeta iz bolnice?
Ovdje ima na tisuće ljudi. Nije lako paziti na sve.
O, Bože.
Salime…
jesi li išta razumio? Što joj je Falah rekao?
Prvo je rekao: „Bok, Rania. Kako si?”
Zatim je rekao: „Nisi me očekivala vidjeti?”
Šapnuo joj je nešto što nisam razumio.
Možda ju je ucjenjivao.
Možda.
Ucjenjuju ih tako da se osvećuju njihovim obiteljima.
Što ćemo sada?
-Naravno, moramo prijaviti nestanak. -Da, ali moramo je i tražiti.
Salime, možeš li se sjetiti kamo bi otišla?
Ta djevojka bi svakog trena mogla roditi.
Idemo Kalidi.
-Bok, Kalida. -Bok, Salim.
-Bok, Salim. Kako si? -Dobro.
Jesi li vidjela ovu djevojku?
-Bila je u bolnici. Tražimo je. -Ne, žao mi je.
-Jesi li je vidjela? -Ne.
Jesi li je ti vidjela?
Žao mi je.
-Hvala. -Bok.
-Bok! -Dobro, bok.
-Zdravo. -Da, zdravo.
Laura!
-Poznajem te! -I ja tebe.
Sjećaš li se? Adele Cucci.
Ti si…
KOKTELI
-Coffi. -…Coffi!
Htio si biti stolar! Zašto si ovdje? Nisi li htio graditi čamce?
-Ne, htio sam zarađivati. -Slušaj, Coffi, trebam pomoć.
Tražim ovu djevojku. Zapravo, ona je dijete.
Zove se Rania. Trudna je.
-Ne, ne. -Nisi je vidio?
Ne poznajem je.
-Važno je. Pokušaj se sjetiti. -Ne poznajem je. Ne želim probleme.
Hvala.
Hajde!
Lijepi patlidžan, želiš li ga?
Čekaj. Ja ću to riješiti.
Zdravo, momci.
Zanima nas jeste li vidjeli ovu djevojku. Bila je u bolnici.
Ima 14 godina.
I zločesti čovjek je došao…
Rania je moja.
Rania je moja, ne možete je odvesti!
Ako je pronađem, vodim je kući.
Rania je negdje. Sama.
Može umrijeti zbog tebe. Razumiješ li?
-Pozvala sam policiju za tebe. -Što se događa?
-Pitam što se događa. -Oprostite. Nisam htjela smetati.
-Rania nije tvoja. -Pusti ih da rade!
Rekao sam da odete!
Odlazimo.
-Hajde. -Više vas ne želim vidjeti!
-Idemo. -Odlazite!
-Čekaj! -Odlazite. Rekao sam da odete.
-Hajde! -Rekla sam ti…
-Hajde! -Ne! Ne želim da pobijedi!
Razumiješ? Moramo ići, Salim!
-Moramo ih prijaviti. Razumiješ? -To su opasni ljudi.
Smiri se.
Kako da se smirim?
Kako? Ja sam uzrokovala ovu strku!
Dovela sam Falaha Raniji u bolnicu!
Jedino me tješi to…
što Rania nije kod njega.
Negdje je sama.
Jadna Rania.
-Halo? -Halo, Adele?
Adele? Oprosti ako vičem, ali ništa ne čujem! Ovdje je strka.
Ne, ne. Čujem te. Što je?
Ako ti kažem, nećeš vjerovati. Moraš odmah doći u ured.
-Da, ali želim k Silviji. -Što?
Caterina, želim k Silviji.
To možeš kasnije. Napravila si čudo. Moraš to vidjeti!
I moramo riješiti problem nogometnog tima.
-Žele razgovarati. -Da.
Čekat ću te.
-Idemo u vijećnicu. -Dobro, u redu.
-Halo? -Marco, bok. Ja sam.
Kako ide? Je li sve u redu? Je li Silvia još ljuta?
Djevojčice su došle, ali Silvia i tata još razgovaraju u sobi.
Jesi li pokupila tortu?
-Jesu li sada dobru napravili? -Ne još.
Ne mogu vam se još pridružiti.
Mama. Ako je tako važno, ja ću se pobrinuti za Silviju.
-Ne brini se. Dođi kada možeš. -Hvala.
Bok, ljubavi.
Bok.
-Ime i prezime? -Russo Antonina.
-Mjesto rođenja? -Palermo.
Ispričajte me. Konačno si ovdje!
Što se dogodilo?
Odmah nakon tvog poziva, ljudi su počeli dolaziti.
Objasnila sam im da se još moramo organizirati
i da ćemo od sutra raditi. Svejedno se žele zapisati.
-Ali ima i loših vijesti. -Naravno.
Nismo pronašli smještaj za dečke iz nogometnog tima.
-Ne! -Znam.
Dolazi bus da ih odveze u Reggio Calabriju.
-Čekaj. Gdje su? -Odvela sam ih u knjižnicu.
Imam ideju!
Bok, dečki! Hajde, idemo! Brzo!
Hajde.
Oprostite!
Kao prvo, želim vam zahvaliti
što ste se odazvali mom pozivu.
Ovi dječaci su sjajni nogometaši.
Očajni su jer su saznali da moraju napustiti Palermo.
Za njih to znači
da moraju odustati od finala prvenstva.
Pitam vas može li ih netko,
od večeras, primiti.
Dovoljan je madrac, krevet, vreća za spavanje. Što god imate!
To bi bilo veoma važno.
Mi možemo nešto ponuditi. Dom, obitelj.
Imam slobodnu sobu. Moja kći se preselila u London!
Nama odgovara. Ako mu ne smeta da spava na kauču.
-Da, bok, Adele! -Suče, u vijećnici sam.
-Želim vam nešto pokazati. -Da, što?
Ovdje. Vidite li ih?
Svi ovi ljudi su voljni
kući povesti dječaka iz centra Aurora.
Samo trebam vaše dopuštenje.
Vidite? Nismo trebali štandove na ulici.
Vidim, Adele. Čestitam!
Adele, upravo sam otišao iz ureda jer imam sastanak.
Ali ne brini se, nije ništa važno.
Mogu me pričekati. Vratit ću se i donijeti ti potrebne dokumente.
Hvala, suče!
Dečki, pronašli smo vam dom.
-Bravo! Živjela Adele! -Hvala.
Ako pobijedimo na turniru, posvetit ćemo ga tebi!
-Gospođo, oprostite još jednom. -Zaboravite. Događa se.
-Evo. Torta od trešanja? -Trešnje, zar ne?
-Trešnje. -Što je?
Ne vjerujem.
To je moj auto!
Molim vas, gospođo! Možete li nazvati policiju?
Što to radite?
Idemo!
-Evo je! -Konačno je ovdje!
Dobra večer svima.
-Adele, konačno. -Evo me.
Oprostite što kasnim.
Odlučili smo što ćemo s voćem. Moramo razgovarati o tome.
Da. Ali prvo se pobrinimo za tortu, a onda za voće. Može?
-Gdje je Silvia? -Otrčala je u sobu.
Otišla je čim je čula da dolaziš!
Oprostite.
Posložimo svjećice. Hajde, pomognite mi.
Silvia, ljubavi…
Spava li?
I ja bih htjela odspavati.
Tako sam umorna.
Htjela sam da ti ovaj dan bude prekrasan. Ali sve je pošlo po zlu.
Kvragu!
Malena, kamo ideš?
Zbilja imaš glupu majku.
Mislila sam da, ako ti ne kažem za loše stvari u svijetu…
da ćeš biti sretnija.
Danas se nešto posebno dogodilo.
Svijet je došao k tebi.
Pokucao ti je na vrata.
Znaš li što je učinio? Ovako. Pogledaj.
Kuc-kuc!
Evo ga.
Iznenađenje.
To se tako dogodi i ne znaš je li dobro ili loše.
No ako ga ostaviš vani, kako ćeš saznati?
Imaš dvije mogućnosti.
Zatvori vrata i nastavi sanjati o dugama.
Ili…
Ili?
Ili…
možeš dopustiti iznenađenju da uđe.
Ali moraš znati da od tog trenutka tvoj život neće biti isti.
Nitko ne može odlučiti umjesto tebe. Nitko te ne može natjerati.
Ti moraš odlučiti.
Ja ti samo mogu reći što se meni dogodilo.
Mnogo djece je pokucalo na moja vrata.
I otvorila sam im. Svaki puta.
Da se vratim u prošlost, opet bih to učinila.
Jer ti i ja imamo sreće.
Ti i ja se ne moramo rastati.
Ti i ja smo zauvijek ovdje zajedno.
A to je najljepša stvar na svijetu.
Hajde, Silvia.
Nemoj si pokvariti rođendan.
Imamo tortu od trešanja. Onu koju si željela!
I sve tvoje prijateljice pitaju:
„Kada Silvia dolazi? Mora puhati svjećice.”
I moraš zaželjeti nešto fantastično!
Kada odrastem, želim raditi tvoj posao.
No mislim da sada moram promijeniti želju.
Sretan rođendan ti !
Sretan rođendan, Silvia !
Sretan rođendan ti !
Ne, ljubavi. Netko se zabunio. Ne brini se.
-Želim vidjeti tko je to! -Da, ali…
Silvia, što radiš?
Čekaj malo!
Rania? Rania!
Malena, gdje si bila? Posvuda sam te tražila!
-Tata, ovdje je bolesna djevojčica! -Što se događa?
-Požuri! -Nemoj se bojati.
O, Bože. Mislim da ima trudove. Termin je za nekoliko dana.
Ne dana, minuta. Otvori, hajde.
Dobro, polako. Dođi.
-Posjednimo je. -Rania.
-Rania, mi smo ovdje! -Moraš leći.
Nazovi hitnu. Dobro? Pripremi čiste plahte i ručnike.
-I vrelu vodu! -Da!
Zdravo. Hvala Bogu da ste došli.
Ovuda, molim vas.
-Ta žena rađa? -Na kraju, nadesno, hvala.
Silvia!
-Silvia! -Hvala Bogu da je dobro prošlo.
-Kako lijepo. -Prekrasno!
Djevojčica je!
Silvia.
Sretan rođendan ti !
Sretan rođendan, Silvia !
Sretan rođendan ti !
Imaš li drugu želju?
-Želim… -Ne, ne smiješ reći!
Ista je kao i prije.
Živjela Silvia!
-Sretan rođendan! -Živjela Silvia!
O, mama! Moramo te pitati posljednje pitanje.
Pucaj.
Kakav je osjećaj biti Velika Majka?
Znate što?
Nisam ja Velika Majka.
Palermo je Velika Majka.
I svi ljudi koji znaju da kulturološke razlike nisu opasnost,
već sredstvo.
Svi koji znaju da nitko ne odlučuje gdje će se roditi.
Svi koji su primili migrante kao djecu.
I, naravno, kao djecu koja nas trebaju.
I evo nas ovdje.
Želimo biti ovdje.
NAKON POTPISIVANJA PROTOKOLA ZA CEH VOLONTERA SKRBNIKA
U TRAVNJU 2017., ODOBREN JE ZAKON 47.
IZJEDNAČIO JE PRAVA NEZBRINUTIH MALOLJETNIKA STRANACA
S PRAVIMA MALOLJETNIKA TALIJANSKIH GRAĐANA
ILI STANOVNIKA EUROPSKE UNIJE.
Prijevod titlova: Lidija Funtek