Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Amira!
Mohammed!
Abdullah!
Ibrahim!
Ibra!
Fatima!
Abdul!
Fatima!
Jaj, istenem!
Andrea!
- Szia, Adele! - Mi van?
Hogyhogy mi van? Itt vagyok. Kinyitnád?
- Olyan korán van. Hol vagy? - Az ajtóban. Nyisd már ki!
Szerinted mi értelme, hogy külön élünk,
ha hajnali ötkor megjelensz az ajtóm előtt?
Na, nyisd már ki!
Nem. Miért nincs nálad a kulcs, amit megtartottál?
Figyelj! „Migráns kiskorúakra felügyelek. Van 480 gyerekem.”
Jó reggelt, Szuperanya!
KISKORÚ MIGRÁNSOKRA VIGYÁZ 480 GYEREKEM VAN
- Jó reggelt! Mi ez? - Olvasd!
Ja, az interjú!
Több gyereked van, mint ahányat világra segítettem nőgyógyászként.
Ezért ébresztettél fel?
Ha jól emlékszem,
pontosan hét éve, kb. ugyanekkor
felébresztettél. „Elment a magzatvizem. Indulni kell a kórházba.”
Ja, persze. Azért jöttél hajnali ötkor, hogy a lányod szülinapját megünnepeld.
Épp a szülőszobából jövök. Ikrek.
Gondoltam, „Meglepem, Silviát.”
Beengedne, tanácsnok asszony?
Vagy a beléptetési procedúra a volt férjed
és gyermekeid apja számára további tisztázásra vár?
Jól van, gyere!
Felkapcsolom a villanyt.
Szuperanya!
Készülj fel, hogy ezentúl így fognak hívni: „Szuperanya”.
Én csak a gyámjuk vagyok.
Ezt a kifejezést az újságírók találták ki. Semmi jelentősége.
- Jaj! - Mi az? Fáj a nyakad?
Megmasszírozzam? Tudod, milyen ügyesek a kezeim.
Andrea, most bepróbálkozol?
Azt hallottam, hogy a miniszter lejön aláírni a protokollt.
Jó, mi?
- Innom kell egy kávét. Te kérsz? - Tessék, meleg croissant.
Személyesen a miniszter, ez nagy dolog. Nem örülsz?
Hát, mondhatni örülök.
Két éve dolgozunk azon, hogy mindenkivel megegyezzünk.
Szerencsések. Ők legalább láttak az elmúlt két évben.
A megjegyzéseket félretéve,
nem volt kísérő nélküli kiskorúakra vonatkozó jogszabály.
Reméljük, most, hogy aláírtunk, lesz.
Örülök neki. Mindenkinek örülnie kéne.
- Miért? Te nem örülsz? - Ne nézz így rám! Dehogynem.
Európában elsőkként találtunk ki oktatási rendszert
külföldi kiskorúak számára.
Felfogod, ez mit jelent? Bárki képes lesz ezt alkalmazni.
Nem beszélve arról, hogy kevesebb gyerekről kell gondoskodnom.
Talán kevésbé leszek „Szuperanya”,
és jobban tudok a mi gyerekeinkre koncentrálni.
Anya, már nappal van?
Nem, édesem, még éjjel van. Feküdj vissza!
- Szia, apa! - Szia, kicsim!
- Boldog szülinapot! - De jó, hogy itt vagy!
Gyere, édesem! Még éjjel van. Aludnod kell még egy kicsit.
Ha felkelsz, megünnepeljük, rendben?
Futás vissza!
Így ni!
- Már nem vagyok álmos, apa. - Elment az Álommanó?
Ó, a csirkefogó! Felhívom és megmondom neki, jöjjön vissza!
Ez az, apa. Akkor menj és keresd meg az álommanót odakint!
- Már senkiben se bízhat az ember? - Anya, megrendelted a tortát?
- Persze. - Cseresznyéset?
- Igen. - Eljössz a buliba?
Megteszek minden tőlem telhetőt, ígérem. Amint befejeztem a munkát, jövök.
De ez nem igazság, anya.
Folyton dolgozol. Még a születésnapomon is.
Tudod, hogy te vagy az életem, drágám. Minden időmet veled tölteném.
De ma is tennem kell valamit, hogy szebb legyen a város.
Mit fogsz csinálni?
Arra gondoltam, hogy puha,
friss pázsitot ültetek a gyalogátkelők helyére.
Úgyhogy, ha valaki átmegy rajtuk, le kell venni a cipőjét,
hogy érezze a lába alatt a puha pázsitot.
- Tetszik az ötlet? - Igen.
Anya, alig várom, hogy elfújjam a gyertyákat.
Egy hihetetlen kívánságom van.
De ne mondd el senkinek, mert nem válik valóra!
Most aludj, édesem!
Aludj!
Amikor felébredsz, hétéves leszel. Gondolj bele!
Akkor…
Na.
Andrea, jobb ha Silvia és Marco ezt nem látja.
Előbb-utóbb el kell mondani a gyerekeknek, mi a munkád.
Igen, de Silvia még túl kicsi, és nem értené meg.
Marco meg kész felnőtt, és alig beszél velem.
- Mi az, Caterina? - Bezárják az Aurora Központot.
Ne, nem hiszem el.
Ott a rendőrség. Nem hiányzott.
- Persze, hogy nem! - Négy óra óta itt vagyok.
Adj egy percet, felkapok valamit magamra, és jövök!
- Szia, apa! - Szia, nagyfiú!
- Miért vagy itt ilyen korán? - A húgodnak ma van a szülinapja.
- Hajnali ötkor? - Felébresztettünk?
- Nem, a mosdóba indultam. - Megyek is.
- Hova mész? - Bezárják a központot.
Később találkozunk. Eljössz a városházára?
Elfelejtettem szólni. Már nem rólad írjuk a dolgozatot.
Ja, nem?
Hanem egy barátom apjáról, aki robogókat javít.
Senkit sem érdekel az osztályban egy szociálpolitikai tanácsnok.
Jó éjszakát!
Rohanok, mert vissza akarok érni időben, hogy elvigyem a gyerekeket suliba.
Figyelj, ha masszázst nem szeretnél, akkor legalább ezt vedd fel!
- Reggeli az asztalon. - Tökéletes.
- Jól van? - Szia! Szép napot!
PALERMO, 2016. JÚNIUS 11.
Az ideiglenes engedély lejárt.
És az épület nem kapott végleges működési engedélyt.
Elnézést! Hajnali ötkor csak így bezárják?
A megengedettnél 40-nel több személy tartózkodik benne.
Ma estére az összes gyereket át kell helyezni.
- Ne! Tényleg, ma estére? - Sajnálom. Ezek a szabályok.
- Persze. - Jó reggelt!
- Jól vagy, Adele? - Igen.
Csak talán a nyakamnak kéne többet aludnia.
Az irodában van gyógyszerem, amitől elmúlik.
Köszönöm.
Mihez kezdhetek?
Nem értek semmit se!
Mi ez a felfordulás?
Mire ez a zűrzavar? Nem értek semmit.
Hogy segítsek, ha nem értem, mit akartok? Mi a baj?
Itt akarunk maradni!
Próbálok megoldást találni rá. Ezt csinálom!
Keresem… Hé! Meghallgattok vagy nem?
- Nem akarunk elmenni Palermóból! - Így igaz! Maradni akarunk.
Gyerekek, van egy kis gond.
Ma érkezik egy hajó, és az összes helyre szükség van a központokban.
Nem mehetünk el.
- Tudom, nem akartok elmenni innen. - Nem erről van szó. Nem tudunk elmenni.
Az iskolának együtt kell maradni a döntőig.
- Ez fontos! - Így van!
Milyen döntőről beszéltek?
Az országos bajnokság döntője. A fejükbe vették.
A döntőben vagyunk, és a jövő héten lesz a mérkőzés.
- Együtt kell maradnunk edzeni. - Értem. Ez tényleg fontos nektek.
Hadd kérdezzek valamit! A focidöntő fontosabb,
mint találni egy helyet, ahol lakhattok?
- Mit művelsz? - Nem nyugszom le!
Nyugodj meg!
- Mit csinálsz? - Nem érted!
Mindenkiről gondoskodni akarsz, de senkihez sem vagy jó!
Keményen megdolgoztunk ezért!
- Mezt vettünk. - Tudom.
Tanfolyamra járunk, dolgozunk!
- És most mégis el akarsz vinni bennünket? - Nem.
Nem mozdulunk innen. Nem és nem!
Maradunk!
Nem megyünk el!
Befejezted?
Először is, ne merj velem így beszélni még egyszer!
A szociális munkásokkal együtt
mindent megteszünk, ami tőlünk telik, hogy Palermóban maradhassatok. Világos?
Ma estig!
Tehát nagyon kevés időnk van.
Ahelyett, hogy ebben segítenétek, az időmet vesztegetitek.
- Felfogtátok? - Folytasd!
- Menj innen! - Gyere, Adele, beszéljünk a lányokkal!
Bravó! Gratulálok!
Gyalázat!
A központ tulajdonosa még nem került elő.
Úgy fest, nincs Olaszországban.
Hát persze. Élvezi valahol az életet a bérleti díjból, mi?
- Amint visszajön… - Ha egyáltalán visszajön.
Igen. Beszélni akarok vele.
El akarom neki mondani, mekkora pácba kerültünk miatta.
- Sziasztok! - Szia!
Adele!
- Gethru! Szia, hogy vagy? - Jól, és te?
Jól. Kicsit fáj a nyakam, rosszat álmodtam.
- Rania nincs jól. - Rania nincs jól? Hol van most?
Ágyban maradt, nem akar felkelni.
Vigyél hozzá!
Ott van.
MONDJ NEMET A RASSZIZMUSRA!
Rania?
Rania!
Kicsim!
Hogy vagy?
Nem jól.
Mikorra van kiírva?
- Egy hét múlva. - Rendszeresen jár orvoshoz?
Persze, minden nap.
Hol fáj?
Fél.
Kösz, kicsim.
Hívjunk mentőt, vitessük kórházba!
A biztonság kedvéért.
- Hívom őket. - Jó.
A kórházban legalább tudják, mit kell csinálni ilyenkor.
Igen, az lesz a legjobb.
Rania!
Most kórházba mész Chiarával. Ne félj!
- Gyere te is! - Én nem mehetek.
Ne félj!
Beugrom hozzád később, megígérem.
Bocsánat, mennünk kell.
- Megyek. - Igen, menj csak Chiara!
- Szia! - Szia!
- Aláírná a kiskorú helyett? - Persze, a tanára vagyok.
Caterina, tennünk kell valamit.
Keressünk valakit, aki segíthet!
Aki legalább a fiúkat itt tudja tartani.
Nem is tudom. Húszan vannak. Az sok.
- Kevés az idő. - Tudom, hogy sokan vannak.
De van egy egész napunk. Csináljuk úgy, hogy elég legyen!
Most rohanok. El akarom kísérni Silviát az iskolába.
Rendben. Találkozunk a városházán. Nem így jössz, ugye?
Ki kellett volna öltöznöm ahhoz, hogy kipucolják a helyet?
Nem, de legalább fordítsd ki az inged! Fonákul van rajtad!
Jaj, ne! Fenébe is!
Nem hiszem el!
- Egy perc! A lányomnak születésnapja van. - Sajnálom, nem jöhet be.
- Silvia! - Már becsengettek.
- Nem léphet be, sajnálom. - Elnézést!
Jaj! Silvia, édesem!
- Nem mehet be! - Boldog születésnapot, drága kincsem!
- Majdnem sikerült. - Majdnem.
Rám se mosolygott. Semmi.
- Ugye nem olvasta el a cikket? - De.
Hagytad, hogy elolvassa?
Azt mondtad, elviszed, de otthagytad.
- El kellett volna venned! - Hamarabb megtalálta.
Ott volt a fényképed. Felolvastatta a bátyjával.
- Láttad, mi történt? - Mit tehettem volna? Mondjam,
hogy nem olvashatja el? Az rosszabb.
- Még csak nem is köszönt. - Menjünk, igyunk egy kávét!
- Aha! Millió dolgom van! - Adele!
Márpedig találni kéne rá időt, mert beszélnem kell veled.
Köszönöm.
Továbbra sem érted, ha te nem segítesz, senki sem.
- Nem segítek? - Nem.
- El kellett volna magyaráznod neki. - Elmagyaráztam.
De nem érti, hogy ők miért hívnak anyának.
Azt sem, te miért hívod őket gyerekeidnek.
Tudod, mennyire szenved Silvia,
mert nem vagytok együtt soha.
- Igen, átbeszéltük már. - De nem változik semmi.
Sőt, rosszabb lett. Még később érsz haza.
Azért, mert sok hajó érkezik.
A kíséret nélküli gyerekek száma nőtt. Ezért több a munkám.
Szerinted mit tehetek? Van varázspálcám?
Silvia most nagyon mérges.
Azt mondja, sosem vagy otthon, mert egy másik házban laksz.
Más gyerekekkel, akikről helyette gondoskodsz.
Eteted őket, mosol rájuk, megcsinálod velük a leckét.
Lefekteted őket és mesélsz nekik este.
Miközben ő meg a bébicsősszel vagy anyáddal csinálja ezeket.
Tanítónőként nem csak az a dolgom, hogy papírokat írjak alá.
Találkoznom kell a gyerekekkel is.
Ki kell találnom, mi a legjobb a jövőjük szempontjából.
Persze. Magyarázd el ezt neki! Vond be a lányodat!
Látod, mi van, ha saját maga jön rá?
Ha elmagyarázom, mit csinálok ezekkel a gyerekekkel,
azt is el kell mesélni, honnan jönnek, mi elöl menekülnek.
Jó. Ha azt hiszed, jobb őt kihagyni az életedből, rajta!
Csak védeni akarom.
Nem akarom, hogy egy ilyen kislánynak
rémálmai legyenek és azt higgye, hogy a világ csak háborúból,
betegségből, éhezésből halálból és erőszakból áll.
Vele egykorúak ezen mennek keresztül. Világos?
Olyan rossz, ha nem akarom, hogy a lányom félelemben éljen?
De tündérmesékben sem élhet,
ahol az anyja munkája abból áll, hogy rózsaszínre fesse a világot!
Ma van a születésnapja. Ne menj dolgozni!
Lepd meg valamivel! Vidd el a tengerhez! Tölts vele egy kis időt!
Biztos vagyok benne, hogy ez lenne számára a legszebb ajándék.
Újra bízni kezdene benned.
Tudod, mit mondott ma? „Nem akarom, hogy anya jöjjön a bulimra.”
- Ezt mondta? - Igen.
Azt mondta: „Nem akarok olyan embereket a bulimon, akiket utálok!”
Gyerünk, erre! Állj!
Egy kereskedelmi hajó kormánylapátja alá szorult férfit mentettek ki
a parti őrség emberei.
Jöjjön!
- Az útvonal újra népszerű. - Cseresznyetortát mondott?
Igen, cseresznyetortát kérek.
Tejszínhabbal, csokoládéval és tejszínnel. Imádja a tejszínt.
El se hiszem, hogy hét lesz. Olyan nagy lány!
…magyarázta egy képviselő a palermói városi tanácstól,
ahol arra számítanak, hogy ma is újabb hajó fog kikötni.
Rajta! Ez az, csak lassan, óvatosan!
Massimo!
Elképzeltem.
De így odafent látni, hihetetlen hatása van. Csodálatos!
A te ötleted volt, hogy így tegyük fel, fejjel lefelé.
Sok installációt csináltam már, de ez még senkinek se jutott eszébe.
Gyere, mutatok valamit! Ha itt állunk, pont alatta…
Látod?
Úgy látjuk őket, ahogy rám néztek,
amikor fotóztam őket.
Tényleg.
Nagyszerű munkát végeztél.
Szerintem ez a kép többet ér ezer beszédnél.
- A meghatalmazás. - Köszönöm.
- Bejöhetek? - Gyere csak, Caterina!
Mi van?
- Át is öltöztem. - Legalább.
Nem lesz nyugtod. Mindenki erről a cikkről beszél.
Ne kezdd te is, Caterina!
Jönnek a telefonok a rádiótól, a tévétől, újságoktól.
Interjút akarnak veled készíteni a mai cikk kapcsán.
- Mindenki olvasta. - Az a gond, hogy a lányom is olvasta.
Silvia is?
Sokként érte.
Tényleg azt hiszi, hogy 480 gyerekem van.
És minden, amit a munkámról mondtam…
A rózsaszín világról, a szivárványról…
Most azt gondolja, mind kifogás,
amit azért találtam ki, hogy a többi gyerekkel lehessek.
Ne aggódj! Ez csak ösztönös reakció.
Azt mondta, utál engem.
Ilyet mondani… Te tudod, hogy a gyerekeimért élek.
Tudom.
Te is jól tudod, hogy néha az ellenkezőjét mondjuk annak, amit gondolunk.
Azért mondja, mert szeret.
- A mai találkozókat… - Az egyezmény aláírása után?
Igen. Halasszuk el mindet!
Igen. Beszélnem kell Silviával.
Ez most nagyon fontos.
Pillanat! Elhoztam a tablettát, amit ígértem.
Gyógynövénykivonat.
- Ördögköröm, ananász… - Jól van, oké.
Megbízom benned. Ha tőled van, garantált, hogy jó.
Akkor kezdjük!
Ez Osvaldiék lakáskiutalási kérelme.
Már találkoztam velük.
De azt mondták, nem tartottad be az ígéreted.
Fogadni kellene őket, mert eléggé…
Mondd csak ki, Caterina! Dühösek voltak?
- Nagyon eltökéltek. - Eltökéltek, aha.
Azt is mondták, tiltakozást szerveznek.
- Csodás. Jövő héten fogadom őket. - Rendben.
Kimberly, a szomáliai lány.
- Gerincműtét? - Igen.
Szegény kislány.
Ez meg a szociális munkásoké a nyugdíjas otthonnal kapcsolatban.
- Mert idős honfitársaink… - Jól van, írd be őket a naptárba!
Vagy nem is! Hívd fel őket!
Lehet, van náluk hely az Aurora-fiúknak. A focicsapatnak.
- Igen, ez nagyon jó ötlet. - Ugyanis nagyon…
Hogy is fogalmaztál?
- Eltökéltek. - Igen, rohadtul dühösek.
Még egy dolog. A központból 18 lány átmehet Ragusába.
- De még várunk, hogy megerősítsék. - Jól van.
Azt kell mondanom, nem örülnek, hogy el kell hagyniuk Palermót.
Én még kevésbé.
De amíg nem engedélyezik az ideiglenes felügyeletet, semmi esélyük itt maradni.
Bocsánat.
- Carlo keresi a Montevergini Színházból. - Igen, kapcsolja!
- Helló, Adele! - Szia!
Az a bolond Kalif felmászott az állvány tetejére egy lánnyal.
Micsoda? Veszélyben van?
Nem, de nem akar lejönni, veled akar beszélni.
Gyere, légy szíves! Folytatnunk kell a próbát.
Rendben. Megyek, miután végeztem.
- Várlak. - Szia!
Kormányosok érkeznek mindenhonnan,
hajók, naszádok, hatalmas csónakok irányítói.
Kopogtatás nélkül lépnek Palermo anya területére.
A palermói keresztények mintha aludnának.
Mintha álmodnának.
De nem, mind halottak.
- Adele, de jó, hogy eljöttél! - Ó, Carlo!
El vagyunk maradva. Nem szakíthatom félbe a próbát. Le kell onnan jönniük.
- A lány szüleinek szóltam, hogy jöjjenek. - Önök a szülők.
Jó napot! Mauro Crivelli vagyok. Mi vagyunk Vittoria szülei.
Vittoria. Vittoria, aki Júliát alakítja, és ő az ott fenn, igaz?
Tudod, milyen forrófejű Kalif.
- Nem tartja be a szabályokat. - Öntörvényű. Ismerem.
- Beszélhetnék velük egy kicsit? - Menj csak!
Bocsánat. Elnézést a zavarásért! Gyerekek, elmondanátok, mi történt?
Össze akarunk házasodni.
- Komolyan? - Igen.
Megtennétek egy szívességet?
Lejönnétek onnan? Fáj a nyakam, nem tudom felemelni a fejem.
Nem megyünk le.
Azt akarjuk, hogy először Vittoria szülei és te a beleegyezéseteket adjátok hozzá.
Így van. Nem megyünk le, amíg meg nem kapjuk az engedélyt.
Ne higgyétek, hogy ez Kalif ötlete! Én találtam ki.
Teljes felelősséget vállalok érte.
Azt mondják, ha nem engedélyezzük, elszöknek. Nem tudjuk megállítani őket.
Kicsit túlzás! Mintha visszamennénk a nagyszüleink korába.
- Hát igen! - Kalifnak még nincs személyije.
És attól fél, ha betölti a 18-at, nem engedik, hogy Olaszországban maradjon.
Ha Kalifot elküldik, én is megyek vele.
Hallotta, mit mondott? Nem tudjuk, mit tegyünk.
Gyerekek, én nem egyezhetek bele a házasságba.
- Miért nem? - Hála istennek!
Nem mi akartunk kimondani, hogy nem.
De van egy jó hír! Crivelli úr és a felesége…
el tudják vállalni, hogy Kalif gyámjai legyenek?
- Hogyan lehetnénk? - Hamarosan lehetőségük lesz
regisztrálni az önkéntes gyámszülői listára.
Így Kalif önöknél lakik majd, és önök tartoznak érte felelősséggel.
És ha befogadják őt a családba,
elindíthatjuk a gyámsági procedúrát.
Nos?
Elfogadható megoldásnak tűnik?
Nekünk jó. Csak az számít, hogy együtt lehessünk.
Te mit szólsz hozzá, apa?
Mit szólhatnék?
- Rendben van. - Jól van, apuka.
Virágozzék minden virág!
- Jó napot, bíró úr! - Jó napot!
Nézze, mit hoztam magának!
A mai egyezmény aláírását szeretné megünnepelni?
Hála az égnek, több időm lesz a saját gyerekeimre.
Reménykedjünk, hogy tényleg lesznek önkéntes gyámszülők Palermóban!
- Most még csak képzeljük, hogy vannak. - Optimista vagyok.
Nézzük, hogy reagál szeretett városunk!
Biztos vagyok benne, hogy sokan csatlakoznak majd itt és országszerte is.
- Jól van. - Kóstolja meg!
Ma van a lányom születésnapja is.
Köszönöm, de kerülöm az édességet.
Tehát 64 gyerekemet át kell helyezni valahová ma estig.
- Értem. - Mivel az Aurora Központot bezárják.
És most szét akarják szórni őket Szicíliában.
- Tudom. - Nincs több hely Palermóban.
És a mostani helyekre szüksége van az újonnan partra érkező gyerekcsoportoknak.
Így van.
És mit akar tőlem?
Módot kell találni rá, hogy Palermóban maradhassanak.
- Igen. - Persze.
Sokan elkezdtek szakmát tanulni,
olasz iskolába, színházba járnak, fociznak egy csapatban.
Ha más városba kell menniük, ennek vége.
Úgy értem, Palermo pénzt fektet beléjük, hogy aztán elveszítse őket?
- Cucci asszony! - Igen, tudom, mit akar mondani.
Meg kell azonban értenie, hogy ismerem mindegyik gyereket, egytől egyig.
Ismerem a történetüket, a problémáikat. Hogy álljak eléjük, és mondjam nekik azt:
„Más városba mentek, más tanácsnok vigyáz rátok. Viszlát”?
Figyeljen ide, Szuperanya! Ön túlságosan a szívére veszi ezt az egészet.
Vészhelyzet van, alkalmazkodnunk kell a szituációhoz.
Hadd menjenek csak! Holnap, holnapután jönnek újak.
Ne erősködjön!
- Tudja, mi jutott eszembe? - Nem, mi?
Ideiglenes gyámság.
Tudom, azt fogja mondani, lehetetlen megcsinálni ma estig.
Mit akar csinálni?
Standokat felállítani, a járókelőket győzködni?
Ugyan már! Gyámszülői lista nélkül nem tudjuk, kihez forduljunk.
Sajnálom.
Siessünk, írjuk alá ezt az egyezményt!
Vajon melyik lehet…
a legédesebb?
Ez.
- Hé, fiúk, hova mentek? - Cucci tanácsnokhoz.
- Időpontra jöttetek? - Igen, ő itt a fia.
Ja, a Szuperanya fia!
Melyik vagy a 480 közül?
Gyere, ez egy idióta!
Ez a hely sokkal hűvösebb, mint apám szerelőműhelye.
Csináljuk meg a riportot, aztán mehetünk dolgunkra. Gyere már!
- Bejöhetek? - Gyere csak, Adele!
- Jó napot, polgármester úr! - Jó napot!
Délelőtt tíz óra, de már most úgy érzem, mintha két napja nem aludnék.
- Hajnali ötkor kipucolták az épületet. - Tudom, mondták.
Dolgozunk, hogy új helyet találjunk a gyerekeknek.
De attól tartok, el kell menniük Palermóból.
Minden képviselőnek vettem egy példányt, szeretném, ha elolvasnák.
Alapos munkát végeztek. Megváltoztatjuk a Palermóról kialakított képet, igaz?
Mondjuk inkább, keményen dolgozunk rajta.
Emlékszik, ki ült ebben a székben előttem?
- Mindenki tudja. - Üljön le!
Nem beszélhetünk Palermóról anélkül, hogy ne beszélnénk a maffiáról.
Van egy kis probléma.
Értem.
A kormányzó hívott és azt mondta, a miniszter nem jön.
Hogy mi?
Azt mondta, megváltozott a terv.
Tudja, váratlan helyzet adódott.
De azért aláírjuk, igaz?
A kormányzó azt mondja, a miniszternek fontos, hogy itt legyen.
Őszintén szólva, nekem is. Magának is az kéne, hogy legyen.
Nekem is fontos, de nem hiszem, hogy pótolhatatlan a miniszter.
Nem halaszthatjuk el az aláírást.
Én is tudom, mindent mára szerveztem.
Persze, de nem arról van szó, hogy ma vagy holnap.
Az a gond, hogy a kísérő nélkül érkező kiskorúak száma egyre nő.
Emlékszik, hogy jött az önkéntes gyámszülői lista ötlete?
Persze, hogy emlékszem. Bejött hozzám és azt mondta: „Segítségre van szükségem”.
És tudja, miért mondtam ezt?
Az 500 kiskorú miatt, akikről gondoskodunk.
Ha halogatjuk a gyámszülői listát…
Egyedül kell folytatnom.
Hétvégén és este is dolgozom.
A gyerekeim már nem is látnak!
És ez se nekik, se nekem nem jó.
Megértem.
A kislányom annyira haragszik rám,
hogy már a születésnapi buliján se akar látni.
Sajnálom, Adele.
De ki fogja megmondani a kormányzónak?
Ezek itt Giuseppe Garibaldi fegyverei.
Ezeket pedig Bonaparte Napóleon
adta Gravina admirálisnak. Szépek?
Ti itt vagytok?
Bejöttek az irodába, téged kerestek. Mutattam nekik néhány dolgot.
- Jól tetted. - Magatokra hagylak.
Bocs, még annyi, hogy megerősítették, hogy az első 18 lány mehet Ragusába.
- A többiekről még nincs hír. - Rendben. Akkor várunk.
- Akkor később! Sziasztok! - Szia!
- Nem úgy volt, hogy a műhelybe mentek? - Sajnos, nem.
A tanár döntötte el, de részemről oké.
Megcsináljuk az interjút, és megyünk is. Ne aggódj!
Akkor essünk neki!
- Szia, Blessin! - Szia!
Sziasztok!
- Gyere, Sonia! - Jövök már!
Sonia, nem tudom, lesz-e ott gyümölcsös, ahova ültethetsz.
Nem baj, majd elültetem valahova.
Szerencsétek van.
- Ma van a testületi ülés. - Micsoda szerencse!
Mi az a testületi ülés?
Gyakorlatilag a város kormánya.
Képviselők, tanácsnokok és a polgármester összeülnek és eldöntik, mi legyen.
Te vagy a szociálpolitikai tanácsnok?
- Pontosan. - Az mit jelent?
Hogy ő az egész város anyja, kivéve a húgomat és engem.
Sajnálom. Nem kellett volna elolvasnod azt a cikket.
Ami még rosszabb, nem kellett volna a húgodnak felolvasni.
Mindenki olvasta, anya.
Ezért kényszerített minket ide a tanárunk.
Sajnálom, hogy rátok erőltette.
De most már itt vagytok, úgyhogy mit tehettek? Gyertek!
Már elkéstem az ülésről.
TŰNÉS, POLGÁRMESTER ÚR!
Polgármester, takarodj!
Tolvajok!
TÚL SOK OTTHON EMBER NÉLKÜL TÚL SOK EMBER OTTHON NÉLKÜL
Kollégáim! Mielőtt elkezdjük a napirendi pontok tárgyalását,
szeretnék mindenkit tájékoztatni,
hogy az egyezmény, amin olyan hosszú ideje dolgoztunk,
végre elkészült.
Mint mindannyian tudjuk, Olaszország, de különösen Palermo,
hatalmas problémával néz szembe.
Tehát össze kellett hangolni a kis ötleteinket,
a kis erőforrásainkat, hogy valami nagyot vihessünk végbe.
Ez az egyezmény határozott lépés…
egy olyan befogadás irányába, ami jobban tiszteli az emberi jogokat.
Beszélni akarunk magával!
A polgármesterrel.
CUCCI, A MI FIAINKNAK IS KELL OTTHON
A város vendégszerető tanácsnokával.
Mi ez?
Bravó! Nagyszerű!
Nem is nagyszerű, fantasztikus!
És mi, palermói emberek, mihez kezdjünk lakás nélkül?
Nagyon jól tudjuk, hogy krízishelyzet van lakhatás terén.
Mindent megteszünk, hogy megtaláljuk a lehető legjobb megoldást.
Mindent megtettünk, amit tudtunk. Tanácsnok!
Szuperanya!
Feliratkoztunk a megfelelő listákra!
A listákra!
HARCI FRONT A LAKHATÁSÉRT
A pontok!
És nem történt semmi!
KAMU MENEKÜLTEK, VALÓDI PROFIT
Egyáltalán semmi!
Polgármester úr, akik ma tüntetnek,
azokkal sokszor találkoztam az elmúlt hónapokban.
Már dolgozunk azon, hogy hosszútávú megoldást találjunk a problémára.
Tessék?
- De mit tehetünk mi? - Miféle kérdés ez?
Kísérjék ki az urat a teremből, kérem! És távolítsák el a transzparenst is!
Gyerünk, mozgás!
Az egyik dolog nem zárja ki a másikat. Mindannyian jól tudjuk.
A bevándorlóknak joguk van a befogadáshoz, akárcsak önöknek a lakáshoz.
Igen, de palermói lakosként nekem több jogom van!
Maga semmit sem tesz értünk!
- Mozgás! - Gyerünk!
Miért nem nyitja meg a határokat, és engedi be mindet?
Nem tudja, hogy kell ezt csinálni!
- Polgármester úr! - Igen?
Most hívtak. Menjek a kikötőbe, vagy mondjak le?
lemondás? Menjen, később csatlakozom!
- Folytassuk, elnök úr! - Marco, gyorsan! Menjünk!
Adjuk át a szót Giannutri tanácsnoknak!
- Adele, várj! - Nem, gyerekek, a kikötőbe kell mennem.
Menjetek vissza az iskolába! Megcsináljuk később.
Veled megyünk. Felvesszük a kocsiban.
Nem, nem értitek.
Kikötött egy hajó. Ez nem gyerekeknek való.
Már bocs, de nem gyerekekkel dolgozol?
- Feltehetünk pár kérdést? - Persze.
Oké. Miért fogadtad el a felkérést a tanácsnoki pozícióra?
Tulajdonképpen már szociális területen dolgoztam,
egy szövetkezetben, ami gyerekekkel és fiatalokkal foglalkozott,
- főleg külvárosiakkal. - Mit takar a munkád?
Bevándorlás, családok, idősek…
és kiskorúak, olaszok csakúgy, mint külföldiek.
Mi rázott meg legjobban, amit láttál?
A legmegrázóbb minden partra szállásnál, amikor meglátom az arckifejezésüket.
Reménytelenséggel a szemükben néznek rád.
Mindegyikük magában hordozza a saját veszteségét, azok emlékét,
akiknek nem sikerült, akik meghaltak.
A tenger csak az utolsó állomása
egy hosszú utazásnak, ami hónapokig tart,
nem beszélve a többi nehézségről.
És gyakran megtörténik, hogy a tengeren ér véget az utazás.
A szerencsésebbeket közülük sikerül kimenteni.
Gyerekek voltak benne!
Sajnos sokuknak nem sikerül.
Ők a tenger fenekén végzik.
- Oké, ennyi. - De még van kérdésünk.
Folytatjuk, miután kikötöttek.
Gyertek velem! Bemegyünk a kávézóba.
Tessék.
- Jó napot mindenkinek! - Jó napot!
- Szia! Hogy vagy? - Jól. Mit kértek?
- Tíz kávét. Megcsinálod? Köszi. - Mi? Tíz kávét?
Egész hónapban ébren kell lenned?
Tovább, erre!
- Hoztam kávét. Kér egyet? - Köszönöm. Nagyon kedves!
- Maga nem kér? - Nem, kösz.
- Cukrot nem kér bele? Parancsoljon! - Köszönöm.
- Sziasztok, gyerekek! - Szia!
Haladjanak tovább!
Srácok, várjatok meg itt!
Innen tudtok filmezni. Ne feledjétek, diszkréten és tisztelettel!
Ne viselkedjetek sértően, ne irányítsátok a kamerát az arcukba!
Tartsátok észben, honnan jöttek!
A legfontosabb, maradjatok ezen a részen!
Ez az egyetlen biztonságos terület, amit nem hagyhattok el. Világos?
Ne feledjétek!
Gyerünk!
Tovább!
Egyesével.
Oda nézz! Elájult.
Hordágyat! Gyorsan. Mentők!
Egy, kettő és három.
Ne menj közel!
Helyet kérünk!
- Hátrébb! - Toljátok!
- Óvatosan. - Csak óvatosan. Helyet kérünk!
Gyerünk!
Gyerünk! Adjanak utat!
Semmi baj.
- Mi történt? - Nem tudom. Elájult, összeesett.
- Nem engedi el a kezem. - Kiszabadítom.
Ha szorítja a kezét, akkor valószínűleg nem olyan komoly az eset.
- Gondjainkba vesszük, köszönöm. - Köszönöm. Szép napot!
Vizsgáljuk meg az állapotát!
PARTI ŐRSÉG
Jó napot mindenkinek!
- Szia! - Szia!
Milyen szép labdád van!
Van egy kis focistánk!
Hogy hívnak? Mi a neved?
- Cuki. - Cuki?
- Tetszik. - Adele!
- Chiara! - Szia!
- Mi a helyzet? - Van úgy 52 kiskorú.
- Mind Palermóban? - Igen. A helyeket már kiosztották.
- Úgyhogy maradnak nálad. - Nagyon jó. Viszlát később!
- Adele? - Igen.
A húgom.
- A húgomat keresem Olaszországban. - Értem.
Aggódom miatta. Meg kell találnom. Azt mondta, kérdezzem Adelét!
- Hogy Palermóba jöhessek. - Várj!
- Hány éves vagy? - Tizenhét.
Vannak papírjaid?
Nem, várj!
Salim, segíts fordítani, légy szíves! Köszi.
Mindene a tengerbe veszett.
És…
csak ez a kép maradt meg a húgomról, Raniáról.
Ó, igen! Már felismerem!
Nálam van, ismerem. Én vigyázok rá.
Oké!
Adele! Bocsánat! Megjött a polgármester, a kormányzó, a rendőrfőnök és a püspök.
Most rohannom kell. Bocsánat! Később találkozunk, oké?
- Hadd filmezzek én is! - Várj!
- Francba! - Egész délelőtt nálad volt. Add ide!
Jól van, tessék.
- Jó napot! - Üdv!
Közelebb kell menni, így nem halljuk.
- Hallottad anyádat, nem mehetünk innen. - Kicsoda az anyám? Talán rendőr?
- Polgármester úr! - Jó napot, tábornagy!
- Kormányzó! - Marsall!
Méltóságos úr!
Miért nincs a hajó közvetlenül kikötve?
Parancsot kaptunk egy másik mentésre vonatkozóan.
Ezért, hogy időt spóroljunk, nem engedjük a hajót kikötni,
hanem felvesszük a hajótörötteket az őrnaszádra.
Rendben, tegyék a dolgukat!
Gyertek! Megyünk!
- Jó reggelt, polgármester! - Üdvözlöm, Adele!
- Jó napot, kormányzó! - Jó napot!
A kormányzóval arról beszélünk, hogy a miniszter miért nincs itt.
Elmagyarázná?
Igen. A polgármester mondta, milyen fontos volna aláírni ma, de…
Ha jól értem, el akarják halasztani az aláírást?
- Erről van szó? - Nem.
A miniszter többször említette, milyen fontos neki az aláírási ceremónia.
Jelenlétével szeretné jelezni, hogy támogatja a kezdeményezést.
- Önnek is fontos lenne, nem igaz? - Igen.
Ránk hagyta a döntést, hogy elhalasztjuk vagy nem.
Szerintem jobban tennénk, ha elhalasztanánk, Adele.
Ha ma aláírjuk, holnaptól nekik lehetne önkéntes gyámjuk,
aki befogadja őket, egyengeti az útjukat.
Elindulhatnának az integráció útján.
Már nem csak egy szám lennének a listámon.
Ma is ott vannak 52-en.
Holnap többen jönnek, és holnapután még többen.
Nem szabad vesztegetni az időt. Az idő pénz!
Az, hogy a miniszter nincs itt, önmagában is csapás!
Ráadásul az újságoknak is bejelentettük, így még feltűnőbb lesz.
Bocsánat!
Állj meg!
Áll! Ez veszélyes!
Cuki!
Ne!
Segítség!
Anya!
Anya, kapaszkodj ebbe!
Gyerünk!
Ez az! Add a kezed! A kezedet!
Egy, két…
Add a kezed!
Adele!
PARTI ŐRSÉG
Adele!
- Minden rendben? - Igen.
Polgármester úr!
- Úszik egyet maga is? - Talán majd máskor.
Nos, kormányzó, mit gondol? A miniszter beugrott volna?
Persze!
Jól van, ha ennek az aláírásnak meg kell ma lennie, csináljuk!
Csináljuk!
Tehát…
mint látják, Palermo újra beindította a vendégszeretet gépezetét.
Ma délután az egyezményt,
ami a kíséret nélkül érkező kiskorúakat érinti, tető alá hozzuk.
Már most mondom, hogy a miniszter nem lesz jelen,
de a krízishelyzet miatt haladnunk kell tovább.
- Bátor voltál, ugye, tudod? - Inkább te voltál hülye.
Nem ugorhatsz a tengerbe kimenteni valakit
mentőmellény nélkül.
Tudom.
Ilyen vagyok. Fejest ugrok dolgokba, gondolkozás nélkül.
- Miért csinálod? - Mit?
Elnézést!
Csak ezeket tudtuk szerezni. Bocsánat.
- Ne mentegetőzzön, ez tökéletes! Köszi. - Szívesen.
Szerintem ez a tied.
Ez meg az enyém.
- Öltözzünk át! - Hol?
Hát itt! Hol máshol?
Zavarban vagy? Tegnap még fürösztöttelek.
Várj!
Nem nézek oda.
Ezer rendőr volt azon a mólón. Elég lett volna megkérni az egyiket.
Igen.
Nem érted, hogy ösztönös volt?
Én…
Mikor látom, hogy egy gyerek bajban van…
Mert minden gyerek, akit meglátsz, a te gyereked lesz?
Ez a Szuperanya dolog elég abszurd!
Te már nagyfiú vagy. Nem érted, hogy ezt csak úgy mondják?
Az újságírók találták ki.
Mivel én vagyok a tanácsnok, én vagyok sok kiskorú gyámja.
Olyanoké, akiknek nincs senkije.
- De ez egy adminisztratív pozíció. - Miről beszélsz?
Beugrottál a kikötő szutykos vizébe, hogy megments egy vadidegen gyereket.
Egy tanácsnoknak nem ez a dolga.
Tulajdonképpen…
Nem azért csinálom, mert tanácsnok vagyok,
hanem mert azt gondolom, így helyes.
És mindenkinek így kéne tenni. Ha valaki bajban van, segítesz.
Tudom, nem volt kellemes érzés olvasni azt a cikket ma reggel.
Nem érdekel! Silvia az, aki ki tudja, mit fantáziál.
Sírt, visított, meg volt őrülve.
De apa ügyesen lekezelte. Próbálta lenyugtatni.
Legalább olyan szerencsések vagytok, hogy remek apátok van.
Ellentétben az anyátokkal.
- Mindegy, beszélni fogok Silviával. - Jól teszed.
Marco!
Szeretném, ha megértenéd,
hogy ha ez a munkám, és így végzem, ahogy…
azért van, mert szeretném, ha büszkék lennétek rám.
- Hé, Marco! - Te miért nem ugrottál be?
Akkor nem tudtalak volna lefilmezni. Szuper volt!
- Komolyan? - Minden hír kettőtökről szól!
Tényleg?
Ha jól értem, ez a mai aláírás a polgármesterrel, fontos ügy.
Igen, nagyon.
Akkor menjünk mi is! Ott a helyünk!
Addig menjetek vissza az iskolába!
Délután találkozunk.
Ha vissza kell menni a suliba, megvághatjuk a videót.
- Rendben. - Gyerünk!
Jól vagy?
Itt vagyok.
Hogy vagy? Minden rendben a fiaddal?
Jól vagyunk. Hogy van Cuki?
Jól, ne aggódj! Az orvosok figyelik.
Csak megijedt. A szociális segítők vigyáznak rá.
- Hála az égnek! - Várj csak!
Salibu, hozd azt a labdát!
MENTSD MEG A GYEREKEKET!
Köszönöm.
Ez az ő labdája. Odaadod neki?
Szenegálból hozta magával. Azt mondja, bajnok akar lenni.
Rendben van. Szurkolni fogunk neki!
Salim, egy pillanatra!
Jó napot!
Bonjour! Szálem alejkum!
Az én nevem Adele.
Ezekkel az emberekkel, akik itt vannak, mi gondoskodunk rólatok.
Most itt kell várakoznotok.
Aztán elviszünk egy helyre, ahol lehet enni, mosakodni és át tudtok öltözni.
Bármi, ami titeket érint, arról én is tudok.
Ezért bíznotok kell bennem.
Isten hozott benneteket gyönyörű városunkban!
Még nem is mondtad a neved. Hogy hívnak?
- Falah. - Falah.
Rania kórházban van. Meglátogathatod.
- Oké, köszönöm. - Gyere velem, meglepjük!
- A negyediken van. - Rendben.
Vehetek pár szál virágot?
- Lehet? - Igen, persze.
Helló, fiúk!
Reméljük, Rania örülni fog ennek a látogatásnak.
Az a lány még mindig rejtély számomra.
Négy hónapja van itt, és még nem tudott beilleszkedni.
Egy napot még nálunk is eltöltött a gyerekeimmel.
Reméltük, hogy kicsit feloldódik, de semmi.
Ez 10 euró lesz.
Mit akartál mondani?
Van valami hír a központbeli gyerekekről, akiket át fognak helyezni?
Tizennégy lány az Orsolya-rendi apácáknál van.
- Itt, a városban? - Igen.
És a fiúk? Palermóban maradhatnak?
Nem tudom. Pillanatnyilag az egyetlen megoldás Reggio Calabria.
Reggio Calabria?
De akkor még messzebbre kerülnek!
Tudom. A focista fiúk lázadoznak.
Mindent megtagadnak. Nem esznek, nem beszélnek, nem mozdulnak.
Tonhal paradicsommal?
Paradicsom és mozzarella?
Egy szép, húsos arancini?
Vagy vajas?
Rajta, vegyetek!
Nem értem. Mi ez az egész, srácok? Éhségsztrájk?
Gyerünk, egyetek valamit! Tessék.
Vegyetek egy arancinit!
Néma csend.
Srácok, ugye, tudjátok, hogy a ti oldalatokon állunk?
Senki se mondta, hogy többé nem focizhattok.
Játszhattok majd, csak másik csapatban.
Várjatok itt! Először megnézem, hogy van.
Rania!
- Adele! - Szia!
Látod? Megígértem, hogy meglátogatlak.
Van egy meglepetésem.
Valaki nagyon messziről jött el hozzád.
Várj!
Gyertek!
Rania!
Mi történt? Rania?
Rania!
Nem akarod látni a bátyád?
Mi történt? Rossz hírt hozott a családodról?
Bezárkózott.
Hívjatok már egy ápolót, vagy valakit!
Mit mondtál neki?
- Mit mondtál? Ki vagy te? - Nem tudom.
- Itt az ápoló.
Bezárkózott a mosdóba. Segítene, kérem?
Ne aggódj, elküldtem.
Rania, nyisd ki!
Nyisd ki!
Rania, mit csinálsz? Megőrültél? Szállj le onnan!
Hé!
Hova mész?
Állj meg!
Hé!
Óvatosan!
- Na? Tudjuk, ki a srác? - Nézd! Hozzám vágta a csokrot.
Rania!
Ha azt szeretnéd, hogy segítsünk, el kell mondanod valamit.
Mondd el, ki ez a Falah! Miért ijedtél meg tőle?
Miért akartál olyan szörnyűséget csinálni?
Azt mondja, Falah a férje.
A férje?
Tizenkét éves volt, mikor férjhez adták.
Az apja eladta Falahnak.
Már volt két felesége, és vele úgy bánt, mint egy rabszolgával.
Csak azért jött, hogy elvigye magával, mert azt hiszi, minden az övé.
De ő nem az övé.
Rania, te nem vagy az övé.
Ígérem, soha nem fogod látni többé Falaht. Visszaküldjük.
Hamarosan újra meglátogatlak.
Chiara, szólnunk kell, hogy felváltva figyeljék.
- Állandó felügyelet kell neki. - Jó.
Egy percre sem hagyhatják magára.
Gyerünk, mozgás!
Ó, istenem, kivagyok.
A francba!
- Szia, Adele! - Ja, szia!
Andrea eljött Silviáért. Tíz perce mentek el.
- Nem értem ide. - Találkozunk Silvia buliján.
Persze. Szerintem legalább a gyertyákat el tudom fújni vele.
Akkor majd beszélgethetünk a gyümölcsökről.
- Nagyon fontos. Létfontosságú! - A gyümölcsökről?
Miért nem választhatjuk ki, milyen gyümölcsöt egyenek az iskolában.
- A menzai gyümölcs bio vagy nem? - Ja, persze, hogyne. Igazad van.
Bocsáss meg egy pillanatra!
Akkor később beszélünk róla, mert nagyon érdekel.
- Szia! - Szia! Tessék.
Adele, elnézést, de el kell menni a lányomért.
- Mi? És a torta? - Becsomagoltam szépen.
El se tudja képzelni, milyen fontos ma ez a torta nekem.
Giannitól kérje.
Nagyszerű! Hagyja ott nekem a blokkot! Nagyon szépen köszönöm!
Gyerünk, told!
- Sziasztok! - Helló!
Micsoda komoly készülődés van itt, kérem!
Diszkót csinálunk Silviának és a barátnőinek.
Tudtad, hogy a fiad egy DJ?
- DJ Dinamit! - Tényleg?
Mutasd meg anyának a vízbe ugrást! Hozd a videót!
Amióta hazajött, másról se beszél,
csak erről a remek napról, hogy ketten beugrottatok a vízbe.
- Komolyan? - Büszke vagyok rátok. Gyertek ide!
- Ne, levideózták? - Nézd! Híresek is lettünk vele.
Nagyon sok a megtekintés, és folyamatosan emelkedik.
- A világháló sztárjai! - Terjedünk, mint a vírus!
- Mint a vírus, mi? - Nézd!
Jaj, istenem, odanézz!
Megőrültél? Így beugrani a kikötő vizébe?
Édesem! Mint egy sportoló?
Apa, nagyival 20 lufit fújtunk fel. Most pedig felakasztgatjuk.
Ügyes vagy, édesem!
Gyönyörűségem, annyira aranyos vagy!
Ezt nézd!
Nézd, mit hozott neked anya! A torta, amit kértél.
Nézd meg!
Édesem?
- Nagyon mérges. - Láttam.
Talán beszélned kéne vele.
Anya, megtennéd, hogy berakod ezt a hűtőbe?
- Szerintem eljött a pillanat. - Igen, megyek.
Hadd lépjen be ő is a nagybetűs életbe!
Silvia?
Drágaságom!
- Haragszol rám? - Igen.
Azért, amit az újságban olvastatok?
Miért csak tündérmeséket mondasz nekem? Azt hiszed, kicsi és buta vagyok?
Nem vagyok buta. Tévedsz!
Ne bolondozz!
Nagyon jól tudom.
Drágám!
Ostoba voltam.
Csak azokról a szép dolgokról akartam mesélni, amiket elképzeltem neked.
Már nem szeretem ezeket.
Hányok a szivárványoktól meg az unikornisoktól.
Tudod, mik a valódi tündérmesék? Amiket az újságban olvastál.
Azok csak szavak, amik megmagyarázzák, mit csinálok.
Azok a gyerekek nem az enyéim. Csak gondoskodom róluk.
- Ezt miért nem írták le az újságban? - Igazad van. Hibát követtek el.
Nem hiszek neked.
Bocsáss meg, Silvia!
Jól figyelj rám!
Képzelj el egy nagyon hosszú utazást!
Teljesen egyedül.
És mikor megérkezel, egy olyan országban találod magad, ahol senkit se ismersz.
Nem beszéled a nyelvet.
Nem szeretnéd, hogy valaki olyan, mint én, fogadjon téged?
Ki vigyáz rád, ki vigasztal, hogy ne legyél szomorú?
Ha beteg vagy, ő hív orvost.
Vagy beírat az iskolába, és beszél a tanárokkal.
Nem lenne akkor kevésbé ijesztő, hogy olyan távol vagy az otthonodtól?
Miért lennék egyedül egy ilyen helyen? Oda akarsz küldeni?
Nem, kicsikém. Mit nem mondasz?
Neked nem kell elmenekülnöd.
- Nekik el kell? - Igen.
De miért kell?
Azért kell elmenekülniük,
mert ahonnan jönnek, ott az emberek nem törődnek egymással.
Háború van náluk, bombákat dobnak le.
Vagy nincs mit enniük. A gyerekek megbetegszenek.
Ezért el kell menekülniük, hogy találjanak egy helyet…
ahol békében élhetnek.
És ez nehéz.
Hosszú útra kelnek.
Át kell kelniük a sivatagon és a tengeren.
Miért vannak egyedül?
Néha megtörténik, hogy az út során az anyukájuk vagy apukájuk…
odavész.
Meghalnak?
Elég! Miért mesélsz nekem erről?
Azt akarod, hogy sírjak?
- Csak próbálom… - Nem akarom, hogy elmagyarázd.
- És nem akarok veled beszélni. - Várj, figyelj még egy kicsit!
Silvia!
- Kincsem… - Látni se akarlak többé!
Rossz vagy!
A mesék nem jók.
De az igazság sem!
Tudod, mit mondott, anya?
- Hogy rossz vagyok, mert megríkattam. - Tudod, hogy nem úgy gondolja.
Nézd! Miért nem veszed fel ezt a megszokott nadrágok helyett.
Ez jól illik egy ünnepi alkalomhoz. Tőlem kaptad.
Tudod, mit gondolok?
Hogy elrontottam a napját.
Elszúrtam a szülinapját és talán az életét is.
Ne túlozz!
Kicsit sokkoló a rózsaszínű járdáktól eljutni
a szíriai háborúig egy nap alatt!
Nincs recept arra, hogy dolgozzuk fel, amivel szembe kell nézni.
De megtaníthatod, hogy élhet ebben a világban.
- Honnan tudjam, hogy kell? - Senki se tudja.
Nem ilyen tortát akartam! Ez nem olyan!
Hallod?
BOLDOG SZÜLETÉSNAPOT!
- Nem ilyen tortát akarok! - Édesem!
- Mi történt? - Nézd!
- Nem hiszem el! Epertorta! - Még jó, hogy meg akarta nézni.
Esküszöm, hogy cseresznyéset rendeltem.
Nem, direkt csináltad. Tudod, hogy nem ehetek földiepret!
Dehogy, kincsem! Jól tudom, hogy allergiás vagy az eperre.
Nem hiszek neked!
- Elég! - Miket beszélsz? Komolyan ezt hiszed?
Szent ég!
- Engem bámulsz? - Mi van? Ugyan már!
Engem bámul ahelyett, hogy tenne valamit. Csak bámul.
- Felhívom a cukrászdát. - Igen, hívd fel!
- Mit mondjak? - Na tessék! „Mit mondjak?”
Majd én felhívom. Gyorsabb lesz. Kösz szépen!
- Beszélhetnék a tulajdonossal? - Nem jött vissza.
- Te vagy Gianni, ugye? - Igen, pontosan.
Egy órával ezelőtt mentem be egy tortáért.
- Igen, emlékszem. - Rájöttünk, hogy ez epertorta,
de mi cseresznyéset rendeltünk.
- A lányom allergiás a földieperre. - Ó, sajnálom.
Úgyhogy rendelnünk kell egy másikat, egy cseresznyéset.
- Rendben. - Légy szíves!
Ahogy reggel is mondtam, cseresznyéset.
- Megbeszéltük. - Köszönöm.
- Viszlát!
Jaj, istenem! Látjátok? Kész, megoldottunk mindent.
Azt mondtad, hogy tegnap rendelted meg a tortát.
Ehelyett ma reggel rendelted. Elfelejtetted?
Ugyan már, mit számít?
Az számít, hogy meglesz a tortád, amit akartál.
Hazug vagy!
Silvia!
Kemény kis csaj!
Anya, jól áll ez a ruha. Úgy nézel ki benne, mint egy tanácsnok.
Nagyi fizetett neked, hogy ezt mondd?
Ne már! Igaza van. Nagyon jól áll!
Te is kezded?
Silvia!
Sajnálom, igazad van, hazudtam neked.
Nem tegnap rendeltem meg a tortát, hanem ma reggel.
Esküszöm, hogy elmentem tegnap, de már későn, és be volt zárva.
Menj innen! Nem figyelek rád többé. Érted?
Mit számít? Nemsokára megjön a cseresznyetortád.
Miért nem ünnepelünk?
Nem érted, hogy már nem akarom?
Silvia!
Silvia, hagyd már abba!
Silvia!
Silvia, kérlek!
Nem akarok veled lakni. Apával akarok élni.
Massimo! Hol vannak a munkások, akiknek a fotókat kellene felrakni?
Mi történt? Azt hittem, minden fel van téve, minden kész.
Két óra múlva megnyitó!
Elmentek. Érted ezt? Elment mindenki!
Adele, láttad? Akartalak hívni.
A városházától már rég nem kaptak fizetést.
A régi számlákat ma kellett volna kifizetni, de…
A fene egye meg! Miért mindennek ma kell történnie?
- Sajnálom. - Mit mondjak?
- Hazaviszek mindent. - Ne!
Felejtsd el!
Ez a projekt a szívügyem. Nem mondhatunk le erről a kiállításról.
Mit csináljunk? Rajzszögezzük fel őket a falra?
Nem tudom, de hagyjunk így mindent. Valamit kitalálunk. Kérlek!
Adele, bocs, de van egy komolyabb gond, ami eléggé sürgős.
Az Aurora Központ srácairól van szó, a focicsapatról.
- Mi van velük? - Elszöktek. Eltűntek!
- Mi? - Igen.
Aztán felhívták az irodát, hogy megvannak.
Találd ki, hol!
Hogy jutottak be?
- Végre itt vannak! - Mi történt?
Ha az emberek ezt megtudják, az senkinek se lesz jó.
Se nekik, se nekem, se a futballszövetségnek.
Nézzék a pályát! Épp hogy elvetettük a füvet.
Még hozzá se lehetne nyúlni.
Ezek a csirkefogók meg bejönnek és letapossák.
El kell vinniük ezeket a bantukat innen!
Különben engem kirúgnak, őket meg feljelentik.
Jól van.
Akkor?
Megmagyaráznátok, mit folyik itt? Mi ütött belétek?
Így kell tiltakozni?
Azt akarjuk, hogy minket is meghallgassanak. Mindenkit elküldtél.
Nem megyünk innen addig, amíg nem tudjuk, hogy Palermóban maradhatunk.
Te vagy Rory, igaz?
- Igen. - Második éve tanulsz olaszul.
- Igen. - Én is.
- Hogy hívnak? - David.
Fiúk, nagyon jól tudom, hogy nehéz nektek.
Nehéz itt hagyni a várost, meg mindent, ami ideköt titeket.
De figyeljetek rám egy kicsit!
Bajba kerültök, csak hogy egy labdát rugdoshassatok.
Nem csak erről van szó.
Elfoglaltátok a palermói stadiont. Felfogjátok?
Feljelenthetnek titeket.
Így akartok a városban maradni? Hogy börtönbe kerültök?
Palermóban akarunk maradni, és lejátszani a döntőt.
A befogadóközpontban csak magunk voltunk. Senki sem ismert minket.
Mióta focizunk, barátokat szereztünk más csapatokból.
Elvittek buliba, meghívtak magukhoz, és megmutatták a várost.
Nem csak a fociról van szó.
Először csak egy játék volt,
de most már ez az életünk.
Nem hiszem, hogy találunk nekik helyet Palermóban.
Reggel óta próbálkozom, mindenkit felhívtam, és semmi.
Csak Reggio Calabria maradt, és még hálásak lehetünk érte.
Meg kell találnunk a módját!
De hogyan?
Szóval, ha Palermóban maradhattok…
Adele, ezt ne csináld! Hova teszed őket?
- Nem tudom, de meg kell csinálni. - Ma estig?
Persze, ma estig. Különben unalmas lenne.
Jó, tudok segíteni, ha ti is nekem.
Ma nagyon kemény napom van.
Úgy jönnek elő a gondok, mint eső után a gomba, ráadásul a mérges fajta.
Mit kell csinálnunk?
Gyertek utánam!
Megyünk.
Gyorsan.
Jó napot mindenkinek és köszönöm, hogy itt vannak!
Szeretném elmagyarázni, miért olyan fontos a mai nap.
Szükség volt egy egyezményre.
Egy olyan platformra, ami egyesíti egy külföldi kiskorú életének
minden aspektusát városunkban.
Miután távozunk ebből az épületből, más lesz minden számukra és számunkra is.
Miután aláírtuk a dokumentumot, Palermo minden lakosa regisztrálhat egy listán,
és önkéntes gyámja lehet egy kiskorúnak.
Ezek a gyerekek nem átkot jelentenek és nem is valamiféle terhet.
Hadd tanuljanak, dolgozzanak velünk!
Azt gondolom, ha eljön az idő,
nem lesz többé fal közöttük és közöttünk.
Azok szép idők lesznek majd!
Köszönöm.
- Nos? - Csodálatos, Adele.
Kiváló ötlet.
- Köszönöm. - Igen, óriási hatása lesz.
- Igazán megható kiállítás. - Annyira boldog vagyok.
- Mehetünk? - Menjünk!
Végre aláírjuk, polgármester.
De unalmas! Add ide a kamerát!
Anyád őrült ötlete volt ez a kiállítás.
Kinek vannak őrült ötletei? Az őrülteknek.
Csak ő tud előállni emberi állványokkal.
Jó estét mindenkinek!
Köszönjük, hogy eljöttek erre a fontos találkozóra.
Az egyezmény aláírására,
ami a kíséret nélkül érkező kiskorúak oltalmazását célozza.
Úgy volt, a miniszter is itt lesz,
de a programjában történt változás miatt máshová kellett mennie.
Türelem.
Hadd köszönjem meg a város összes intézményének,
amelyek közösen dolgoztak a dokumentum előkészítésén.
A városházának, az egyetemnek, a bíróságnak és a kiskorúak bíróságának,
a rendőrségnek, az egészségügyi és oktatási intézményeknek.
De leginkább Adele Cucci tanácsnoknak szeretnék köszönetet mondani.
Ő, akit hatalmas szenvedély és határozottság jellemez,
tett meg mindent, igazán mindent, higgyék el, hogy idáig eljussunk.
Európában elsőként alakítottunk ki befogadási modellt a kiskorúak számára.
Megtiszteltetés, hogy a kormány szerint ez az egyezmény
az első lépés egy olyan törvény felé, ami nem tűr további halasztást.
Az emberek szabad mozgása társadalmunk alapvető eleme,
és nem biztonsági kérdés.
Azon munkálkodunk, hogy a migráció ne szenvedést jelentsen többé,
hanem a szabad mozgást, mint alapvető emberi jogot.
Ez az álmunk.
Most azonban térjünk vissza a valóságba, és írjuk alá ezt a protokollt!
Köszönöm, srácok. Jó étvágyat, egyetek!
Köszönöm.
Köszönöm, de be kell tartanod, amit megígértél.
Természetesen be fogom. Az ígéret szép szó. Igaz?
- Jól van, meglátjuk. - Meglátjuk.
Kösz, srácok. Nagyon köszönöm. Köszi.
Köszönöm.
Hadd üljek le! Fáj a lábam.
Elértük a 30 000 megtekintést.
- Az jó? Nem értem. - Többé-kevésbé.
Annyi, hogy ma híresek vagyunk, holnap meg senkit sem érdekel.
Na persze, ő mindig pozitív.
Egy pillanat! Azt mondod, ma híresek vagyunk?
Használjuk ki! Kapcsold be a kamerát!
Gyere ide! Siess!
Sziasztok! Én Adele vagyok, ő pedig Marco, a fiam.
Elhinnétek, ha azt mondanám, hogy a legszebb dolog a világon
egy gyerek szemébe nézni, miután megmentetted az életét?
És sokkal népszerűbb is leszel emiatt.
Van számotokra egy jó hírem!
A mai naptól lehetőséget adok,
hogy átéljétek ezt az álmot.
- Telefonozol, ahelyett, hogy csodálnád? - Nagyon egyszerű.
A városházára kell bejönni, hozzám,
a szociálpolitikai tanácsnoki irodába,
és regisztrálni az önkéntes gyámszülői listára.
Egy rövid felkészítési kurzus után
gondoskodhattok egy vagy több gyerekről.
Mert higgyétek el, egy gyerekről gondoskodni…
olyan, mintha a világot mentenétek meg.
Várlak titeket.
Köszönöm.
Mi történt?
Úgy tűnik felkelt és elment. Csak úgy.
Kértem, hogy állandóan figyeljék, és soha ne hagyják egyedül, nem?
Vele is voltam mindig.
Csak kimentem vízért, ami épp elég volt.
Hogy lehet, hogy egy kiskorú felkel és kisétál a kórházból?
Ezrek vannak itt. Nem egyszerű mindenkire vigyázni.
Jaj, istenem!
Salim!
Értettél ebből valamit? Mit mondott neki Falah?
Először azt mondta: „Szia, Rania! Hogy vagy?”
Aztán hogy: „Nem számítottál rá, hogy találkozunk?”
Ő meg valamit suttogott. Azt nem értettem.
Megzsarolhatta.
Lehet.
Azzal zsarolják őket, hogy bosszút állnak a családjukon.
Most mihez kezdünk?
- Jelenteni kell, hogy eltűnt, az biztos. - Igen, de közben keresni is kell.
Salim, van valami ötleted, hogy hol?
A lány bármelyik pillanatban megszülhet.
Menjünk Kalidához!
- Szia, Kalida! - Szia, Salim!
- Szia, Salim! Hogy vagy? - Jól.
Nem láttátok valahol ezt a lányt?
- Kórházban volt, és most keressük. - Nem, sajnálom.
- Láttátok őt? - Nem.
Láttad ezt a lányt, barátom?
Nagyon sajnálom.
- Köszönjük. - Sziasztok!
- Helló! - Oké, sziasztok!
- Salut. - Oui, salut.
Laura!
- Téged ismerlek! - Én is téged.
Emlékszel rám? Adele Cucci.
A te neved meg…
- Coffi. - Coffi!
Ács akartál lenni. Mit csinálsz itt? Nem hajókat akartál építeni?
- Nem. Pénzt akarok csinálni, nem hajót. - Figyelj, Coffi, segítség kellene.
Ezt a lányt keresem. Tulajdonképp még gyerek.
Raniának hívják, és terhes.
- Nem. - Nem láttad még soha?
Nem ismerem.
- Fontos. Próbálj emlékezni! - Nem ismerem őt, nem akarok bajt.
Köszönöm.
Gyerünk!
Egy szép padlizsánt esetleg?
Várj! Majd én elintézem.
Szevasztok, fiúk!
Nem láttátok ezt a lányt? Kórházban volt.
Tizennégy éves.
És valami rossz ember bejön…
Rania az enyém.
Rania az enyém, nem veheted el tőlem!
Ha megtalálom valahol, hazaviszem.
Nem tudjuk hol van, elment. Egyedül.
Meg is halhat miattad. Érted?
- Kihívtam a rendőrséget. - Mi folyik itt?
- Azt kérdeztem, mi folyik itt? - Bocsánat, nem akartam zavarni.
- Rania nem a tied. - Hagyd őket dolgozni!
Azt mondtam, menj innen!
Megyek.
- Gyerünk! - Nem akarlak többet itt látni!
- Menjünk! - Tűnés innen!
- Várj! - Azt mondtam, tűnés!
- Gyere! - Megmondtam…
- Gyerünk! - Nem! Nem akarom, hogy ő győzzön!
Érted? Mennünk kell, Salim!
- Jelenteni kell őket. Érted? - Ezek veszélyes emberek.
Nyugodj meg!
Hogy nyugodjak meg?
Hogyan? Én okoztam ezt a zűrzavart.
Én vittem el Falaht a kórházba Raniához.
Csak az vigasztal…
hogy Raniát még nem kaparintotta meg.
Egyedül van valahol.
Szegény Rania.
- Halló? - Halló, Adele?
Adele? Kiabálnom kell, mert nem hallom. Olyan káosz van itt.
Nem, én hallak téged. Mi van?
Nem fogod elhinni. Be kell jönnöd az irodába, most rögtön!
- Jó, de Silviához akarok menni. - Mi?
Caterina, Silviához kell mennem.
Később is mehetsz Silviához. Csodát tettél. Ezt látnod kell!
Aztán meg kell oldani a focista srácok problémáját.
- Beszélnének veled. - Jó.
Várlak.
- Menjünk a városházára! - Rendben van.
- Halló! - Marco, én vagyok az.
Mi újság? Minden rendben? Silvia még mindig dühös?
A lányok itt vannak, de Silvia és apa még beszélgetnek a hálóban.
Megvan a torta?
- Megcsinálták neki a jót? - Még nem.
Még nem tudok menni.
Anya, figyelj! Ha annyira fontos, elintézem Silviával.
- Ne aggódj! Gyere, amikor tudsz. - Kösz.
Szia, édesem!
Szia!
- Vezetéknév, keresztnév? - Russo Antonina.
- Hol született? - Palermóban.
Bocsánat, egy pillanat. Végre itt vagy!
Mi történt?
Rögtön a videód után megjelentek az emberek.
Mondtam nekik, hogy még szervezés alatt áll minden,
és csak holnaptól indulunk be. Azért csak le akarták adni a nevüket.
- De rossz hírem is van. - Tessék.
Nem találtunk helyet a focis fiúknak.
- Ne! - Tudom.
Jön egy busz, ami elviszi őket Reggio Calabriába.
- Várj! Hol vannak? - A könyvtárba küldtem őket.
Van egy ötletem.
Sziasztok, srácok! Gyerünk, menjünk! Gyorsan!
Gyerünk!
Elnézést!
Bocsánat! Először szeretném megköszönni,
hogy reagáltak a felhívásomra.
Ezek a fiúk önök előtt nagyszerű focisták.
Kétségbe vannak esve, mert kiderült, hogy el kell menniük Palermóból.
Számukra ez azt jelenti,
hogy a bajnokság döntőjét sem tudják lejátszani.
Azt szeretném önöktől kérdezni, hogy lenne-e valaki,
aki ma estétől be tudná őket fogadni?
Egy matrac bőven elég, egy kempingágy, hálózsák, bármi megteszi.
Nagyon fontos lenne.
Mi fel tudunk ajánlani valamit. Egy otthont, egy családot.
Nálam van szabad szoba. A lányom elment Londonba.
Hozzánk is jöhet valaki, ha nem bánja, hogy a kanapén kell aludnia.
- Igen, halló! Adele? - Bíró úr, a városházán vagyok.
- Mutatni szeretnék valamit. - Igen, mit?
Tessék. Látja őket?
Ezek az emberek mind hajlandók
befogadni magukhoz egy fiút az Aurora Központból.
Csak az engedélyére van szükségem.
Látja? Még csak standokat se kellett felállítani az utcán.
Értem, Adele. Gratulálok!
Adele, épp most jöttem ki az irodából, találkozóm lesz.
De ne aggódjon! Nem olyan fontos.
Megvárnak. Visszamegyek és elkészítem a szükséges dokumentumokat.
Köszönöm, bíró úr!
Srácok, mindenkinek találtunk otthont.
- Bravó! Éljen Adele! - Köszönöm.
Ha megnyerjük a bajnokságot, neked ajánljuk!
- Elnézést még egyszer a hibáért. - Nem baj, előfordul.
- Tessék, a cseresznyetorta. - Biztos cseresznye, ugye?
- Persze, cseresznyés. - Mi ez?
Ezt nem hiszem el!
Az az én autóm!
Legyen szíves, hívja a rendőrséget, asszonyom!
Jaj!
Mit csináltok?
Tűnés!
- Itt van! - Végre itt van!
Jó estét mindenkinek!
- Adele, végre! - Megjöttem.
Elnézést a késésért.
Kitaláltuk, mi legyen a gyümölccsel. Meg kéne beszélnünk.
Igen, de előbb a torta, aztán jöhet a gyümölcs, rendben?
- Hol van Silvia? - Beszaladt a szobájába.
Amint meghallotta, hogy jössz, beszaladt.
Bocsánat!
Tegyük rá a gyertyákat! Gyertek, segítsen mindenki!
Silvia, édesem!
Alszik?
Én is szívesen aludnék egy jót.
Olyan fáradt vagyok.
Azt akartam, hogy gyönyörű napod legyen. De minden félrecsúszott.
Fenébe!
Kicsim, hova mész?
Anyukád tényleg buta.
Azt gondoltam, ha nem tudsz a világban levő csúnya dolgokról,
akkor boldogabb leszel.
Valami különleges dolog történt ma.
Eljött hozzád a világ.
Bekopogott az ajtódon.
Tudod, hogy csinálta? Így, figyelj!
Kipp-kopp!
Itt is van.
Egy meglepetés.
Így megy ez, és nem is tudod, hogy jó vagy rossz.
De ha nem engeded be, honnan is tudhatnád?
Tehát két lehetőséged van.
Becsukod az ajtót, és álmodozol tovább a szivárványokról,
vagy…
Vagy?
Vagy…
beengeded a meglepetést.
De tudnod kell, hogy attól a pillanattól, egész más lesz az életed.
És senki más nem dönthet helyetted, senki sem kényszeríthet.
Neked kell dönteni.
Csak azt tudom elmondani, ami velem történt.
Sok gyerek kopogtatott az ajtómon.
És én mindig kinyitottam.
Ha visszamennénk az időben, újra ezt tenném.
Te és én szerencsések vagyunk.
Nekünk nem kell elhagyni egymást.
Mi örökké együtt maradunk.
És ez a legszebb dolog a világon.
Ugyan már, Silvia!
Ne rontsd el a születésnapod!
A cseresznyetorta odakint vár. Olyan, amilyet akartál.
És a barátnőid azt kérdezgetik:
„Mikor jön Silvia? El kell fújnia a gyertyákat.”
Neked pedig kívánnod kell valami abszolút csodálatosat!
Ha nagy leszek, azt akarom csinálni, amit te.
De azt hiszem, most valami mást kell kívánnom.
Boldog szülinapot!
Boldog szülinapot, Silvia!
Boldog szülinapot!
Nem, édesem. Ne aggódj! Ez biztos valami tévedés.
- Meg akarom nézni, ki az! - Igen, de…
Silvia, mit csinálsz?
Várj egy percet!
Rania? Rania!
Kicsim, hol voltál? Mindenhol kerestelek!
- Apa, itt egy beteg lány! - Mi történik itt?
- Siess! - Ne ijedj meg!
Jaj, istenem! Szerintem megindultak a fájások. Pár napon belülre van kiírva.
Itt már percekről van szó. Nyisd ki, gyorsan!
Jól van, csak óvatosan. Ide!
- Kicsit emeljük fel! - Rania!
- Rania, most már itt vagyunk! - Le kell feküdnöd.
Hívd a mentőket, jó? Hozzatok tiszta lepedőt és törölközőt!
- És forraljatok vizet! - Jó.
Helló! Hála az égnek, hogy megérkeztek!
Erre, kérem!
- A szülő nő? - Ott hátul, jobbra, köszönöm.
Silvia!
- Silvia! - Hála istennek rendben ment!
- Milyen aranyos! - Gyönyörű!
Kislány!
Silvia!
Boldog szülinapot!
Boldog szülinapot, Silvia!
Boldog szülinapot!
Akkor kívántál valami mást?
- Azt, hogy… - Nem szabad elmondani!
Ugyanazt, mint előtte.
Éljen Silvia!
- Boldog születésnapot! - Éljen Silvia!
Anya! Még egy dolgot meg kell tőled kérdeznünk.
Mondjátok!
Milyen érzés Szuperanyának lenni?
Mondjak valamit?
Nem én vagyok a Szuperanya.
Hanem Palermo az.
És mindenki, aki tudja, hogy a kulturális különbségek nem veszélyt jelentenek,
hanem erőforrást.
Mindenki, aki tudja, nem mi választjuk ki, hova születünk.
Akik úgy fogadják a bevándorlókat, mintha gyerekek lennének.
Akiknek szüksége van ránk.
És mi itt vagyunk.
Itt akarunk lenni.
AZ ÖNKÉNTES GYÁMSZÖVETSÉGI EGYEZMÉNY ALÁÍRÁSA UTÁN,
2017 ÁPRILISÁBAN ELFOGADTÁK A 47. SZ. TÖRVÉNYT,
EZZEL TÖRVÉNYBEN GARANTÁLTÁK A KÍSÉRŐ NÉLKÜLI KISKORÚAK JOGAIT,
EGYENLŐ JOGOKAT BIZTOSÍTVA AZ OLASZ ÁLLAMPOLGÁRSÁGÚ
VAGY BÁRMELY UNIÓS ORSZÁGBELI KISKORÚAK JOGAIVAL.
A feliratot fordította: Balogh János