Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Amira!
Mohammed!
Abdullah!
Ibrahim!
Ibra!
Fatima!
Abdul!
Fatima!
Å, gud.
Andrea.
-Hei, Adele. -Hva er det?
Hva mener du? Jeg er her. Åpner du?
-Men det er så tidlig. Hvor er du? -Ved døren. Kom igjen.
Hvorfor er vi egentlig separert
når du dukker opp hos meg klokken fem om morgenen?
Kom igjen, åpne.
Hvorfor har du ikke ekstranøklene dine?
Hør: "Jeg passer mindreårige migranter. Det er mine 480 barn."
God morgen, Store Mor.
PASSER MIGRANTBARN MINE 480 BARN
-Hei. Hva gjør du? -Leser.
Å, intervjuet.
Jeg er gynekolog, og du har flere barn enn jeg har levert.
Du vekket meg for dette?
Om jeg husker rett,
er det syv år siden nå,
at du vekket meg med: "Vannet har gått. Vi må på sykehuset."
Nettopp. Du kom for å feire bursdagen til datteren din kl. 05.
Praktisk talt har jeg akkurat dratt fra barselen. Tvillinger.
Jeg tenkte: "Jeg må overraske Silvia."
Rådgiver, slipp meg inn,
eller må eksmannen din,
og far til dine barn identifiseres ytterligere?
Kom inn.
Jeg skrur på lyset.
Den Store Mor!
Gjør deg klar, for det er hva alle vil kalle deg: "Store Mor."
Jeg er bare rådgiveren.
Det er journalistisk sjargong. Det har ingen verdi.
-Oisann. -Hva er det? Gjør nakken din vondt?
En god massasje? Jeg er god med hendene, vet du.
Andrea, prøver du deg på meg?
Jeg hørte at ministeren kommer for å signere protokollen.
Bra, ikke sant?
-Jeg må ha kaffe. Vil du ha? -Jeg har varme croissanter.
Ministeren i egen person er viktig. Er du ikke glad?
Vel, jeg vil si at jeg er glad.
Vi har jobbet i to år for å komme til enighet.
De er heldige, de har sett deg de siste årene.
Det var kun kommentarer,
og ingen lov om enslige, mindreårige flyktninger.
La oss håpe det blir det etter signeringen.
Jeg er glad. Alle bør være det.
-Er ikke du glad? -Jo, jeg er det.
Vi er først ute i Europa med et prøvesystem
for mindreårige flyktninger.
Innser du det? Det blir mulig for alle å ta seg av dem.
Da må ikke jeg ta meg av så mange mindreårige.
Og kanskje blir jeg litt mindre "Stor Mor,"
og litt mer "liten mor" for våre barn.
Mamma, er det morgen allerede?
Nei, kjære. Det er fortsatt natt. Legg deg igjen.
-Hei, pappa! -Hei, snuppa mi.
-Gratulerer med dagen. -Så bra du er her!
Kom, søtnos. Det er fortsatt natt. Du må sove litt til.
Vi feirer når du våkner.
I seng med deg!
Du må sove nå.
-Jeg er ikke trøtt, pappa. -Har Herr Lukkøye dratt?
For en ramp! Jeg skal be han komme tilbake.
Bra, Pappa. Let etter Herr Lukkøye der ute.
-Du stoler ikke på noen? -Mamma, bestilte du kaken?
-Selvfølgelig. -En med kirsebær?
-Ja. -Kommer du på bursdagen min?
Jeg skal prøve så hardt jeg kan. Så fort jeg er ferdig på jobb, kommer jeg.
Det er dårlig gjort, Mamma.
Du jobber hele tiden. På bursdagen min også.
Jeg elsker deg. Jeg skulle brukt all tiden min på deg.
Men også i dag må jeg gjøre byen vakrere.
Hva skal du?
Jeg tenkte å så veldig mykt
og friskt gress i gangfeltet.
Da kan alle som er ute og går ta av seg skoene,
og føle på det myke gresset.
-Liker du idéen? -Ja.
Mamma, jeg gleder meg til å blåse ut lysene på kaken.
Jeg har et stort ønske i år.
Ikke si det. Ønsket vil ikke oppfylles.
Sov nå, kjære.
Sov!
Og når du våkner, er du syv år!
Så...
Sånn.
Andrea, det er best om Silvia og Marco ikke ser dette.
En gang må du fortelle barna hva du gjør.
Ja, men Silvia er for liten. Hun vil ikke forstå.
Marco er tenåring og snakker så vidt til meg.
-Hva er det, Caterina? -De stenger Aurorasenteret.
Nei, det er ikke mulig.
Vi trenger ikke dette nå.
-Absolutt ikke! -Jeg har vært her siden kl. 4.
Gi meg ett sekund. Jeg kler på meg og kommer.
-Hei, pappa. -Hei! Store gutten min.
-Hvorfor er du her så tidlig? -Det er bursdagen til din søster.
-Kl. 5 om morgenen? -Vekket vi deg?
-Nei, jeg skulle på badet. -Jeg drar.
-Hvor da? -De stenger senteret.
Du kommer til rådhuset, ikke sant?
Nei, det glemte jeg. Vi skal ikke filme deg likevel.
Å, ikke?
Vi skal filme faren til en venn. Han fikser mopeder.
Ingen i klassen bryr seg om en rådgiver i sosialpolitikken.
Ha det!
Jeg må være kjapp. Jeg må få barna til skolen.
Oi da...
Du vil ikke ha massasje, men ta på deg denne i det minste.
-Det er frokost på bordet. -Perfekt.
-Ha det. -Ha en fin dag.
PALERMO, 11. JUNI 2016
Autorisasjonen har utløpt.
Og strukturen er ikke blitt autorisert som en definitiv funksjon.
Dere stenger ned kl. 5 om morgenen?
Det er 40 flere enn det som er lov her.
Barna må overføres innen kvelden.
-Nei, i kveld? -Jeg beklager. Det er reglene.
-Ja vel. -God morgen.
-Er alt bra, Adele? -Ja, ja.
Men nakken min trenger søvn.
Jeg har noen gode piller til deg på kontoret.
Takk.
Hva skal jeg gjøre?
Jeg forstår ikke!
Hva er dette oppstyret?
Hva driver dere med? Jeg forstår ikke.
Jeg kan ikke gjøre noe når jeg ikke forstår noe. Hva er det?
Vi vil bli.
Jeg prøver å finne en løsning. Det er alt jeg gjør!
Jeg leter etter... -Hei! Hører dere etter?
-Vi vil ikke dra fra Palermo! -Det stemmer! Vi vil bli.
Barn, det er et problem.
Et skip kommer i dag, og alle sentrene er opptatt.
Vi kan ikke dra.
-Jeg vet dere ikke vil dra. -Det er ikke det. Vi kan ikke!
Vi må være sammen frem til finalen.
-Det er viktig! -Ja!
Hva slags finale?
Finalen i innbyggerturneringen. De er fast bestemt.
Vi er i finalen. Vi spiller neste uke.
-Vi må være samlet og trene. -Jeg forstår at dere virkelig bryr dere.
Er fotballkampen viktigere enn
å finne en plass å bo?
-Hva gjør du? -Jeg skal ikke slappe av!
Ta det med ro!
-Hva gjør du? -Du forstår ikke!
Du vil ta vare på alle, men du klarer det ikke med noen!
Vi har jobbet hardt for dette!
-Vi kjøpte uniformene. -Jeg vet.
Vi trener! Vi jobber!
-Og nå vil du flytte oss? -Nei.
Vi skal ikke flytte oss!
Vi blir værende!
Vi skal ikke dra!
Er du ferdig?
For det første, aldri snakk slik til meg mer.
Jeg og sosialarbeiderne...
skal gjøre vårt beste, slik at dere får bli. Forstått?
Innen i kveld!
Vi har veldig lite tid på oss.
I stedet for å hjelpe meg, kaster dere bort tiden min.
-Forstått? -Stikk av!
-Gå bort! -Kom, Adele. Vi drar til jentene.
Bravo! Bravo! Bravo!
For en skam!
Eieren av senteret er ikke funnet.
Han er ikke i Italia.
Fytti! Nyter lettjente penger her, ikke sant?
-Når han er tilbake... -Hvis han kommer.
Stemmer. Da skal jeg prate med ham.
Jeg skal fortelle ham om trøbbelet han har stelt i stand.
-Hallo, alle sammen! -Hei!
Adele!
-Gethru! Hvordan har du det? -Bra, og du?
Bra. Litt nakkesmerter. Jeg hadde et mareritt.
-Rania har det ikke bra. -Ikke bra? Hvor er hun nå?
Hun holder sengen. Hun vil ikke stå opp.
Hvor er hun?
Hun er der borte.
SI NEI TIL RASISME
Rania?
Lille venn.
Hvordan har du det?
Ikke bra.
Når er terminen?
-Om en uke. -Får hun helsesjekker?
Ja, hver dag.
Hvor gjør det vondt?
Hun er redd.
Takk, lille venn.
La oss ringe ambulansen.
Bare for å være sikre.
-Jeg ringer. -Ja.
De vet hva de skal gjøre på sykehuset.
Ja, god idé.
Rania.
Du skal til sykehuset med Chiara. Ikke være redd.
-Kom med meg. -Nei, jeg kan ikke.
Ikke vær redd.
Jeg skal besøke deg. Jeg lover.
Unnskyld meg. Vi må dra.
-Jeg går. -Ja, Chiara, kom igjen.
-Ha det. -Ha det.
-Signerer du for den mindreårige? -Ja, jeg veileder henne.
Caterina, vi må gjøre noe.
Vi må finne noen som kan hjelpe oss.
Kan guttene være alene?
Jeg vet ikke. Det er 20 av dem.
-Vi har ikke så mye tid. -Jeg vet de styrer fælt.
Men vi har hele dagen. Vi gjør det vi kan.
Jeg må dra. Jeg må følge Silvia til skolen.
Ok. Ser deg på rådhuset. Du kommer ikke i de klærne?
Skulle jeg ha pyntet meg når de tømte stedet?
Nei, men du kan vrenge t-skjorta. Den er på vrangen!
Nei, søren!
Det er ikke sant.
-Vent litt. Datteren min har bursdag. -Beklager, du kan ikke komme inn.
-Silvia! -Skoleklokken har ringt.
-Du kommer ikke inn, beklager. -Unnskyld.
Au! Silvia, kjære!
-Du kommer ikke inn. -Gratulerer med dagen, kjære!
-Synd. Du rakk det nesten. -Nesten.
Hun smilte ikke til meg engang.
-Hun leste ikke avisen, gjorde hun? -Jo.
Gjorde hun? Du lot henne lese den?
Du glemte den hjemme.
-Du skulle tatt den! -Hun fant den før meg.
Du var avbildet. Hun fikk broren sin til å lese.
-Så du hva som skjedde? -Skulle jeg sagt:
"Nei, du kan ikke lese den?"
-Hun sa ikke engang hei. -La oss ta en kaffe.
-Jeg har en million ting å gjøre! -Adele.
Du må ha tid til en kaffekopp. Vi må prate sammen.
Takk.
Hvis du ikke hjelper meg, vil ingen hjelpe meg.
-Hjelper jeg ikke? -Nei.
-Du skulle ha forklart henne. -Jeg gjorde det.
Hun forstår ikke hvorfor de kaller deg for mor,
og at du kaller dem barna dine.
Du vet hvor mye Silvia lider
fordi du aldri er hjemme.
-Ja, vi har diskutert det. -Men ingen endringer.
Faktisk blir ting verre. Du kommer hjem senere.
Jeg kommer sent hjem fordi det er mange som kommer.
Antallet enslige mindreårige har økt. Da får jeg mer jobb.
Hva mener du jeg skal gjøre? Skaffe en tryllestav?
Denne gangen er Silvia veldig sint.
Hun sier du aldri er hjemme fordi du bor i et annet hus.
Med andre barn du tar hånd om i stedet for henne.
Du mater dem, vasker dem, ber dem gjøre lekser.
Du legger dem og forteller nattahistorier.
Mens hun må gjøre alt dette med barnepasseren eller din mor.
Man signerer ikke bare dokumenter som rådgiver.
Jeg må møte barna.
Jeg må finne ut hva som er best for dem.
Greit. Si det til henne. Involver datteren din.
Du ser hva som skjer ellers.
Hvis jeg forklarer hva jeg gjør,
må jeg også forklare hvor de kommer fra og hva de flykter fra.
Mener du det er bedre å holde henne utenfor?
Jeg vil bare beskytte henne.
Jeg vil ikke at en så ung jente
skal våkne av mareritt, og tro at verden er full av krig,
sykdom, sult, død og voldtekter.
Barn, like gamle som henne, opplever dette. Skjønner du?
Er det dumt jeg ikke vil at datteren min skal leve i frykt?
Du lar henne leve i et eventyr,
hvor moren hennes jobber med å male gatene rosa!
Det er bursdagen hennes. Ikke dra på jobb.
Overrask henne. Ta henne til stranda. Bruk litt tid sammen.
Det er nok den flotteste gaven hun kan tenke seg.
Hun vil stole på deg igjen.
Vet du hva hun sa? "Jeg vil ikke ha mamma i bursdagen min!"
-Sa hun det? -Ja.
Hun sa: "Jeg vil ikke ha folk jeg hater i bursdagen min!"
Kom igjen! Her! Stopp!
En mann som holdt seg fast i rattet på et handelsskip er reddet
av mannskapet i kystvakten.
Kom igjen!
-Ruten er åpen igjen. -Sa du kirsebærkake?
Ja, en kirsebærkake.
Legg på krem, sjokolade og krem. Hun er veldig glad i krem.
Jeg kan ikke tro at hun blir syv. Hun er ei stor jente!
…var kommentaren til en representant i Palermos bystyre,
hvor det forventes at enda et skip går i land.
Kom igjen. Det er nok! Forsiktig.
Massimo!
Jeg så det for meg.
Men å se den installert slik, har en utrolig påvirkningskraft.
Det var din idé å installere den med ansiktet ned.
Jeg har hatt mange installasjoner, men ingen har tenkt tanken.
Kom, jeg vil vise deg noe. Hvis vi står her, rett ned…
Ser du?
Akkurat slik de så på meg
når jeg fotograferte dem.
Det er sant.
Du har gjort en fantastisk jobb.
Jeg tror bildet er verdt mer enn tusen ord.
-Fullmakt. -Takk.
-Kan jeg? -Ja, kom, Caterina.
Hva er det?
-Jeg har til og med byttet klær! -Ja visst.
Du får nok ikke fred. Alle snakker om artikkelen.
Ikke start du òg, Caterina!
Radio, tv, og aviser ringer.
De vil intervjue deg om dagens Store Mor-artikkel.
-Alle har lest den. -Datteren min også.
Silvia?
Hun var sjokkert.
Hun tror virkelig at jeg har 480 barn.
Og at alt jeg har sagt om jobb…
Ja, den rosa gaten, regnbuen…
Hun tror det kun er unnskyldninger,
for å være sammen med de andre barna.
Det går bra. Det er kun en instinktiv reaksjon.
Hun sa hun hatet meg.
Å si noe slikt… Du vet jeg lever for barna mine.
Jeg vet det.
Men man sier ofte det motsatte av hva man tenker.
Hun sier det fordi hun elsker deg.
-Dagens avtaler… -Etter å ha signert protokollen?
Ja, utsett alle.
Jeg må prate med Silvia.
Det er for viktig.
Vent litt. Jeg tok med pillene jeg lovet deg.
Det er naturmedisin.
-Det er djevelklo, ananas… -Å, ja.
Jeg stoler på deg. Kommer det fra deg, fungerer det.
La oss starte.
Dette er forespørselen fra Osvaldi-familien.
Jeg har møtt dem.
Ja, de sa du ikke holdt løftet ditt.
Du må møte dem snarest. De virket nemlig fly…
Si det, Caterina. Fly forbanna?
-Veldig bestemt. -Bestemt, ja.
De sa til og med at de organiserer en protest.
-Perfekt. Jeg møter dem neste uke. -Ok.
Kimberly, jenta fra Somalia.
-Ryggmargsoperasjon? -Ja.
Stakkars liten.
Og møtet om eldrehjemmet med sosialarbeiderne.
-Fordi eldre innbyggere… -Ok, sett det på kalenderen…
Eller nei! Ring dem!
Kanskje de har plass til Aurora-guttene. Fotballaget.
-Ja, god idé. -De virket veldig…
Hva sa du akkurat?
-Bestemt. -Ja, fly forbanna.
En siste ting. Atten jenter fra senteret kan dra til Ragusa.
-Vi venter på bekreftelse. -Bra.
De liker ikke at de må forlate Palermo.
Jeg liker det enda mindre.
Så lenge oppholdstillatelsen ikke er bekreftet, kan de ikke bli i Palermo.
Unnskyld meg.
-Det er Carlo fra Montevergini Teater. -Ja, sett han over.
-Hallo? Adele? -Hei.
Galingen, Kalif, klatret opp bygget med ei jente.
Hva? Er han i fare?
Nei, men han nekter å komme ned.
Vær så snill, kom. Vi må øve.
Ok. Jeg kommer når jeg er ferdig.
-Jeg venter. -Ha det.
Navigatører kommer fra alle kanter,
med skip, store båter og andre fartøy.
De kommer til Mor Palermo uten å banke på.
Palermos kristne sov.
Drømte de?
Nei, de var døde.
-Adele, så godt du kom. -Å, Carlo.
Vi er sene. Jeg kan ikke forstyrre prøven. Og de to må ned.
-Jentas foreldre kom. -Mor og far.
God morgen. Jeg er Mauro Crivello. Vi er Vittorias foreldre.
Vittoria. Vittoria er Juliet der oppe, ikke sant?
Kalif er en sinnapropp. Du vet det.
-Han respekterer ikke reglene. -Han gjør som han vil. Jeg vet.
-Får jeg snakke med dem litt? -Vær så god.
Unnskyld hvis jeg forstyrrer. Barn, kan dere si hva det er?
Vi vil gifte oss.
-Er det sant? -Ja.
Gjør meg en tjeneste.
Kom ned. Jeg har vondt i nakken og kan ikke bevege hodet.
Nei, vi vil ikke.
Vi vil at dere godkjenner ekteskapet først.
Vi kommer ikke ned før vi får lov.
Ikke tro det er Kalifs idé, det er min idé.
Jeg tar hele ansvaret.
De sier at de skal stikke av. Vi kan ikke stoppe dem.
De overdriver. Slik man gjorde i gamledager.
-Ja! -Kalif har ingen ID enda.
Han er redd han må dra fra Italia når han fyller 18 år.
Sender de Kalif bort, drar jeg med han.
Hører dere? Vi vet ikke hva vi skal gjøre!
Barn, jeg kan ikke godkjenne ekteskapet.
-Hvorfor? -Takk, Gud.
Vi ville ikke være de slemme.
Men det er gode nyheter! Herr og fru Crivello…
vil dere være Kalifs veiledere?
-Hvordan? -Dere får snart sjansen
til å registrere dere som frivillige veiledere.
Kalif kan bo hos dere og være deres ansvar.
Ønsker dere han velkommen til familien,
kan vi se på foreldreansvaret.
Vel?
Er det en god nok løsning?
Det er greit for oss. Det som betyr noe er å være sammen.
Hva med deg, pappa?
Hva kan jeg si?
-Greit. -Bra, pappa.
Hvis de er som roser, kan de blomstre.
-God morgen, dommer. -God morgen.
Se hva jeg tok med.
Vil du feire signeringen av protokollen?
Hvis gud vil, får jeg mer tid med barna mine.
La oss håpe det finnes frivillige veiledere i Palermo.
-Vi har jo bare forestilt oss det. -Jeg er optimistisk.
Vi får se hvordan byen vår reagerer.
Jeg er sikker på at mange melder seg på, både her og i hele Italia!
-Ja. -Smak på denne.
Det er min datters bursdag i dag.
Takk, men jeg prøver å unngå søtsaker.
Jeg har 64 barn jeg må innkvartere i natt.
-Ja. -Fordi Aurorasenteret har stengt ned.
Og nå vil de spre dem rundt på Sicilia.
-Jeg vet. -Det er ingen ledige rom i Palermo.
Alle tilgjengelige rom er reservert for de neste som kommer.
Ja visst.
Så, hva vil du ha fra meg?
Vi må finne plass til dem i Palermo.
-Ja, selvfølgelig! -Ja.
Mange av dem har begynt på profesjonelle kurs,
italiensk skole, teater, fotball.
Bytter de byer, kan det være over!
Palermo investerer i dem kun for å miste dem?
-Fru Cucci… -Jeg vet hva du skal si.
Du må forstå at jeg kjenner alle barna, alle som en.
Jeg kjenner historien og problemene deres. Hvordan kan jeg si til dem:
"Dere må flytte, noen andre vil hjelpe dere?"
Hør, Store Mor. Du føler for mye på dette.
Vi er i en krise og må tilpasse oss situasjonen.
La dem flytte. Flere kommer i dag og i morgen.
Ikke insister.
-Vet du hva jeg tenker? -Nei, hva?
Midlertidig foreldreansvar.
Du vil si det er umulig å få til i dag, i kveld.
Hva skal vi?
Ha boder i gatene og gi ansvaret til forbipasserende?
Kom igjen! Uten veiledere har vi ingen hjelp.
Beklager.
Vi skynder oss med signeringen.
Hvilken mener du…
er den søteste?
Denne.
-Hei, barn. Hvor skal dere? -Til rådgiver Cucci.
-Har dere time? -Ja, han er sønnen hennes.
Sønnen til den Store Mor!
Hvem av de 480?
Kom. Han er en idiot!
Her er det mye bedre enn i fars verksted.
Kom. Vi gjør oss ferdige med intervjuet.
-Får jeg? -Ja, Adele. Kom.
-God morgen, ordfører. -God morgen.
Klokken er bare ti, og jeg er allerede trøtt!
-De tømte huset kl. 5 om morgenen. -Jeg vet det.
Vi jobber med å flytte barna.
Men jeg frykter at vi må flytte dem ut av Palermo.
Jeg har kopier til alle rådsmedlemmer. De må lese den.
De har laget en god historie. Vi endrer Palermos rykte, gjør vi ikke?
La oss si at vi prøver hardt.
Du husker hvem som satt her før meg?
-Alle vet det. -Sitt.
Man kan ikke snakke om Palermo uten å snakke om mafiaen.
Det er et problem.
Ja, faktisk.
Prefekten ringte og sa at ministeren ikke kommer.
Hva?
Det ble en endring i planene.
Du vet, en krise.
Men vi skal signere uansett?
Prefekten sier ministeren ønsker å være til stede.
Jeg vil det òg. Du bør ville det også.
Ja, jeg bryr meg, men jeg tror ikke han er uerstattelig.
Vi kan ikke risikere å utsette signeringen.
Jeg vet. Jeg organiserte alt til i dag.
Ja. Men det handler ikke om i dag eller i morgen.
Problemet er til stede hver dag. Antallet enslige mindreårige øker.
Husker du hvordan alt startet?
Selvfølgelig! Du kom og sa: "Ordfører, jeg må ha hjelp!"
Og du vet hvorfor jeg sa: "Ordfører, jeg må ha hjelp?"
På grunn av de 500 mindreårige du tar deg av.
Utsetter vi listen med veiledere…
Vil jeg forbli alene.
Jeg jobber kveld, både lørdag og søndag.
Barna mine ser meg aldri mer!
Det er ikke bra for dem, og heller ikke for meg!
Jeg forstår.
Jenta mi er så sint på meg.
Hun ønsket at jeg ikke kom i bursdagen hennes.
Adele, det var trist.
Men hvem skal informere prefekten?
Dette er Giuseppe Garibaldis våpen.
Dette er våpnene Napoleon Bonaparte
ga til Admiral Gravina. Vakre?
Er dere her?
De kom til kontoret og så etter deg. Jeg viste dem litt rundt.
-Så bra. -Jeg drar nå.
Det er bekreftet at 18 jenter drar til Ragusa.
-Ingen nyheter om de andre. -Ok. Vi venter.
-Ha det. -Ser deg senere.
-Skulle dere ikke på verkstedet? -Dessverre ikke.
Læreren bestemte, men det er greit for meg.
Vi intervjuer deg og drar. Ikke stress.
Da går vi i gang.
-Hei, Blessin! -Hei.
-Kom, Sonia! -Jeg kommer!
Sonia, jeg vet ikke om du får plantet dem.
Jo, jeg skal plante dem et sted.
Dere er heldige i dag.
-Det er rådhusmøte. -For et lykketreff!
Hva er et rådhusmøte?
Praktisk talt byens regjering.
Rådmenn, rådgivere og ordføreren møtes for å ta beslutninger.
Og du er rådgiveren?
-Stemmer. -Hva betyr det?
Hun fostrer opp hele byen, men ikke meg og søsteren min.
Unnskyld. Dere skulle ikke lest den artikkelen.
Men du skulle heller ikke lest den for søsteren din!
Alle leste den, mamma.
Derfor ba læreren oss om å dra hit.
Beklager at dere ble tvunget til å komme.
Nå er dere her, så hva skal en gjøre? Kom.
Jeg er allerede sen til møtet.
ORDFØRER, GÅ HJEM!
Ordfører, gå hjem!
Bare tyver!
FOR MANGE HJEM UTEN MENNESKER, FOR MANGE MENNESKER UTEN HJEM
Kjære kolleger, før vi går i gang med dagens plan,
ville jeg informere dere om
protokollen vi har jobbet med så lenge.
Den er endelig ferdig.
Som vi alle vet, er Italia, og ikke minst Palermo…
i ferd med å møte på et problem.
Derfor var det nødvendig å samle våre tanker
og ressurser for å gjøre noe stort.
Denne protokollen er et beslutningsvedtak…
for å vise gjestfrihet, og vise respekt for menneskerettighetene!
Vi vil snakke med deg!
Med ordføreren.
BARNA VIL HA ET HJEM
Med rådgiveren for byens gjestfrihet.
Hva er det?
Bravo! Flott!
Ikke flott, fantastisk!
Og vi, Palermos folk, hva skal vi gjøre uten et hjem?
Vi vet godt at det er en huskrise.
Vi gjør alt vi kan for å løse det på best mulig måte.
Vi har gjort alt vi kan, rådgiver!
Store Mor!
Vi skrev oss på listen!
I listene.
FRONTKJEMPERE FOR ET HJEM
Poeng!
Og ingenting skjedde!
FALSKE MIGRANTER ER PROFITT
Ingenting!
Ordfører, menneskene som protesterer i dag,
er dem jeg har møtt så mange ganger de siste månedene.
Og vi prøver allerede å finne en langsiktig løsning.
Hva?
-Men hva kan vi gjøre? -Hva slags spørsmål er det?
Følg herren ut, er du snill. Og fjern det banneret.
Kom igjen, fort!
En ting ekskluderer ikke en annen. Det vet du vel.
Immigranter har rett på et hjem på lik linje med oss!
Ja, men som en innbygger av Palermo har jeg flere rettigheter!
Dere gjør ikke noe for oss!
-Kom! -Kom igjen!
Hvorfor åpner du ikke grensene og slipper alle inn?
Du vet ikke hvordan jobben utføres!
-Ordfører. -Hva er det?
De trenger meg ved havnen. Bør jeg dra eller si opp?
Si opp? Gå. Jeg blir med.
-President, vi fortsetter. -Marco, la oss dra.
Vi gir ordet til rådgiver Giannutri.
-Adele, vent! -Nei, barn. Jeg må til havnen.
Dra til skolen igjen. Vi tar intervjuet senere.
Vi blir med. Vi tar det i bilen.
Nei, dere forstår ikke.
Et skip kom. Ikke noe dere skal se.
Unnskyld, men jobber du ikke med barn?
-Kan vi begynne med spørsmålene? -Ja.
Hvorfor ble du rådgiver?
Faktisk jobbet jeg allerede i sosialsektoren,
på et område som involverte barn og mindreårige,
-og spesielt fra periferien. -Hva innebærer jobben?
Jeg jobber med immigrasjon, familier, eldre mennesker…
og mindreårige, både italienere og utlendinger.
Hva gir størst inntrykk i jobben?
Under hver eneste ankomst, er det uttrykket deres som slår meg.
Deres fortapte øyne fester seg i deg.
Hver og en har med seg minner om de som går tapt,
de som ikke klarte seg, de som døde.
Havet er siste holdeplass
på en lang, lang rute som varer i måneder,
og som byr på mange vanskeligheter.
Og ofte er havet siste stopp.
Noen, de heldigste, blir reddet.
Det var barn!
Det er mange som ikke klarer seg,
og avslutter reisen på havets bunn.
-Da er vi fremme. -Men vi har flere spørsmål.
La oss ta dem etterpå.
Kom her. Vi går til kafeen.
Takk.
-Hei, alle sammen! -Hei.
-Hei. Alt bra? -Ja, hva vil du ha?
-Ti kaffe, takk. -Wow, ti kaffe?
Skal du være oppe hele måneden?
Kom igjen.
-Jeg har med kaffe. Vil du ha? -Takk. Det var snilt.
-Du vil ikke ha? -Nei, takk.
-Sukker? -Takk.
-Hei, barn! -Hei.
Videre.
Barn, vent her.
Du kan filme herfra. Vær diskret og vis respekt.
Ikke vær uhøflig. Ikke pek kameraet i ansiktene deres.
Husk hvor de kommer fra.
Og bli her.
Det er et trygt område, hold dere her. Er det forstått?
Husk på det!
Kom igjen.
Fortsett.
En etter en.
Se på ham. Han besvimte!
En båre. Med en gang. Hjelp!
En, to og tre!
Ikke kom for nærme.
Gi plass, vær så snill.
-Rygg. -Løft.
-Forsiktig. -Forsiktig! Gi plass!
Kom igjen.
Kom igjen. Gi plass!
Det er greit.
-Hva er det som skjer? -Jeg vet ikke. Han kollapset.
-Han slipper ikke hånden min. -Han slipper nå.
Holder han hånden din, er det kanskje ikke så seriøst.
-Vi tar oss av det. Takk! -Takk. Ha en fin dag.
La oss sjekke ham.
KYSTVAKT
God morgen, alle sammen!
-Hei. -Hei.
For en fin ball!
Og for en flott spiller!
Hva er navnet ditt? Navnet ditt?
-Cuki. -Cuki?
-Så fint! -Adele?
-Chiara! -Hei.
-Hva er det? -Estimatet er 52 mindreårige.
-Alle i Palermo? -Ja. Plassene var allerede bestemt.
-Så de skal bo hos deg. -Perfekt! Ser deg senere.
-Adele? -Ja.
Søsteren min.
-Jeg dro hit for å lete etter henne. -Ja.
Jeg er bekymret for henne. Jeg må finne henne. Jeg skulle spørre etter Adele.
-I Palermo. -Vent litt.
-Hvor gammel er du? -17.
Har du dokumenter?
Nei, vent.
Salim, kan du hjelpe meg med oversettelsen? Takk.
Han mistet alt til sjøs.
Og…
dette er alt jeg har. Lillesøsteren min, Rania.
Ja! Jeg vet hvem det er!
Hun er hos meg. Jeg kjenner henne.
Ok.
Adele. Ordføreren, prefekten, politiministeren og biskopen er her.
Jeg må gå. Beklager. Ser deg senere, ok?
-La meg filme også. -Vent.
-Søren! -Du har filmet i hele dag.
Ok, ta den da.
-God morgen. -Hei.
Vi må nærmere for å høre noe.
-Du hørte moren din. Vi må være her. -Er moren min politi, eller?
-Herr ordfører. -God morgen, betjent.
-Prefekt. -Betjent.
Eksellense.
Hvorfor har ikke båten lagt til?
Ordfører, vi fikk instruksjoner om en annen migrantredning.
Vi ville være raske og lot ikke skipet legge til,
men vi fører de skipbrudne til patruljebåten.
Ok. Begynn.
Kom igjen. Vi drar!
-God morgen, ordfører. -Hei, Adele.
-Hei, prefekt. -Hei.
Vi snakket med prefekten om ministerens uteblivelse.
Kan du forklare?
Ja. Ordføreren sa hvor viktig det var å signere i dag, men…
Jeg forstår. Du vil utsette signeringen?
-Er det riktig? -Nei, nei.
Ministeren gjentok at seremonien betydde mye for ham.
Han vil være til stede og støtte initiativet.
-Det er viktig for deg, ikke sant? -Vel, ja.
Han overlot beslutningen om en utsettelse til oss.
Og jeg tror det er best å utsette, Adele.
Signerer vi i dag, vil disse barna ha veiledere i morgen,
som ønsker dem velkommen, som følger dem opp.
De vil begynne med integreringen!
De vil ikke lenger være nummer 600 på listen min.
Fordi de er 52.
Men i morgen kommer det flere, og senere, enda flere.
Vi kan ikke kaste bort tid. Tiden er hellig!
Hør. Ministerens uteblivelse er veldig dårlig.
I tillegg har vi sagt fra til pressen! Blir det ikke mer merkbart?
Unnskyld.
Stopp, gutt!
Stopp! Det er farlig.
Cuki!
Stopp!
Hjelp!
Mamma!
Mamma, ta tak i denne.
Kom igjen.
Gi meg hånda di.
En, to…
Gi meg hånda di.
Adele!
KYSTVAKT GC A14
Adele!
-Går det bra? -Ja.
Ordfører!
-Vil du også svømme en tur? -Kanskje en annen gang.
Hva sier du, prefekt? Ville ministeren ha hoppet i det?
Ja visst!
Ok. Hvis signeringen må gjennomføres, gjør vi det nå!
La oss gjøre det.
Så…
Som dere ser, har Palermo nok en gang skrudd på gjestfriheten.
I ettermiddag vil protokollen,
som handler om enslige mindreårige forsegles.
Ministeren vil ikke være til stede,
men krisen tvinger oss til å handle.
-Du var modig, du vet det? -Du var dum.
Du må ikke hoppe etter noen
uten en livbøye.
Jeg vet det.
Det er slik jeg er. Jeg hopper i det uten å tenke.
-Hvorfor? -Hva?
Unnskyld.
Dette er det vi fant, beklager.
-Ikke unnskyld deg. Det er perfekt. -Bare hyggelig.
Jeg tror denne er din.
Det er min.
-La oss bytte klær. -Hvor?
Her! Hvor ellers?
Er du flau? Jeg badet deg frem til i går!
Vent.
Jeg skal ikke se.
Det var hundre politimenn der. Du kunne spurt én om hjelp.
Ja.
Det var instinkt.
Jeg…
Når jeg ser et barn i nød…
For alle barna du ser er dine barn, ikke sant?
Den Store Mor-tingen er absurd!
Men du er stor gutt nå. Det er bare et begrep
som pressen fant på.
Som rådgiver veileder jeg mange mindreårige.
Barn som ikke har noen.
-Men det er en administrativ rolle. -Hva sier du?
Du kastet deg i den skitne havna for å redde et barn du ikke kjenner.
En rådgiver gjør ikke slikt.
Faktisk…
gjorde jeg det ikke fordi jeg er rådgiver.
Jeg gjorde det fordi det var riktig.
Noe alle burde gjort. Hvis noen trenger hjelp, hjelper man.
Jeg vet det var ubehagelig å lese artikkelen.
Jeg bryr meg ikke! Det er Silvia som innbilte seg noe.
Hun gråt og skrek. Hun var sint.
Pappa var der. Han prøvde å roe henne ned.
I det minste er du heldig og har en god far.
I motsetning til mor.
-Jeg skal snakke med Silvia. -Det må du.
Marco.
Du må forstå
at jeg gjør jobben min på denne måten…
for at du skal være stolt av meg.
-Hei, Marco! -Hvorfor hoppet ikke du?
Hvem skulle filmet dere? Det var utrolig!
-Var det? -Alle i pressen snakker om dere!
Gjør de?
Jeg forstår at signeringen med ordføreren i dag er viktig.
Ja, veldig viktig.
Så la oss dra! Vi må være der!
Dere må tilbake til skolen.
Ser dere senere.
Drar vi på skolen, redigerer vi videoen.
-Ok. -Kom igjen.
Går det bra?
Her er jeg.
Går det bra med sønnen din?
Ja. Hvordan går det med Cuki?
Alt bra. Han er med legene.
Han er bare redd. Sosialarbeiderne er der.
-Takk, Gud. -Nei, vent.
Salibu, gi meg ballen.
REDD BARNA
Takk.
Det er ballen hans. Gir du den til han?
Han tok den med fra Senegal. Han vil bli berømt.
Ok, vi heier på han.
Salim, unnskyld.
God morgen.
Bonjour. Salam-aleikum
Jeg heter Adele.
De dere ser nå vil ta vare på dere.
Dere må vente her litt.
Så tar vi dere med til en plass hvor dere kan spise, dusje og bytte klær.
Alt som handler om dere, vil gå gjennom meg.
Så dere må stole på meg.
Velkommen til den vakre byen vår.
Du sa ikke hva du het. Navnet ditt.
-Falah. -Falah.
Rania er på sykehuset. Du kan besøke henne.
-Ok, takk. -Kom, vi overrasker henne.
-Hun er i femte etasje. -Ok.
Kan jeg kjøpe noen blomster?
-Kan jeg? -Ja.
Hei.
La oss håpe Rania blir glad.
Den jenta forblir et mysterie.
Hun har vært her i fire måneder uten å integrere seg.
Hun var til og med hjemme hos meg og barna en dag.
Vi håpet hun skulle åpne seg litt, men det skjedde ikke.
Dette er ti euro.
Hva har du å fortelle?
Noen nyheter om barna fra senteret som må flyttes?
Fjorten av jentene innkvarteres på nonneklosteret.
-Her i byen? -Ja.
Og guttene? Får de bli i Palermo?
Jeg vet ikke. Den eneste løsningen er Reggio Calabria.
Reggio Calabria?
Men Chiara, det er enda lenger vekk!
Jeg vet. Fotballguttene lager oppstyr.
De nekter å gjøre noe. Verken spiser, snakker eller beveger seg.
Tunfisk og tomat?
Tomat og mozzarella?
Arancini med kjøtt?
Smør-arancini?
Kom igjen, ta en.
Jeg forstår ikke. Hva foregår? En sultestreik?
Kom igjen, spis! Ta dem!
Ta arancinien!
En vegg av stillhet.
Gutter. Forstår dere ikke at vi er på samme lag?
Ingen sa at dere ikke kunne spille mer.
Dere kan spille, men på forskjellige lag!
Vent her. Jeg går inn til henne først.
Rania.
-Adele! -Hei.
Ser du? Jeg lovet å besøke deg.
Jeg har en overraskelse.
Noen har reist langt for å besøke deg.
Vent.
Kom.
Rania.
Hva skjedde? Rania?
Vil du ikke se han?
Hva skjedde? Kom han med dårlige nyheter?
Hun åpner ikke.
Hent en sykepleier. En eller annen!
Hva sa du til henne?
-Hva sa du? Hvem er du? -Jeg vet ikke.
-Her er han.
Hun låste seg inne på badet. Kan du hjelpe?
Ikke vær redd. Vi har sendt han bort!
Rania, åpne!
Åpne!
Rania, hva gjør du? Er du gal? Gå ned.
Hei!
Hvor drar du?
Stopp!
Hei!
Forsiktig.
-Nå? Vet vi hvem det var? -Han kastet dem på meg.
Rania.
Hvis vi skal hjelpe deg, må du si noe.
Si hvem Falah er. Hvorfor er du redd for han?
Hvorfor ville du gjøre noe så fælt?
Falah er mannen hennes.
Ektemannen din?
Hun ble giftet bort da hun var tolv.
Faren solgte henne.
Han hadde alt to koner og behandlet henne som en slave.
Han kom for å bortføre henne. Han mener at alt tilhører han.
Men hun er ikke hans.
Rania, du er ikke hans.
Jeg lover at du slipper å se Falah igjen. Vi hiver han ut.
Jeg besøker deg snart.
Chiara, vi må be lærerne om å bytte på.
-De må se til henne hele tiden. -Ja.
Hun må aldri forlates alene.
Flytt dere!
Å, Gud. Jeg er død.
Søren!
-Hei, Adele. -Å, hei.
Andrea hentet Silvia. De dro for ti minutter siden.
-Ja. Jeg rakk ikke. -Ser deg i Silvias bursdag.
Ja. Jeg tror jeg får tid til å blåse ut lysene med henne.
Så prater vi kanskje om frukten.
-Det er viktig. Livsviktig! -Du vil snakke om frukt?
Vi får ikke velge frukten barna skal spise på skolen?
-Er kantinens frukt økologisk eller ikke? -Du har rett. Selvfølgelig.
Unnskyld meg.
Vi snakker om det siden. Jeg er veldig interessert i emnet.
-Ha det. -Ha det! Hallo?
Fru Adele, unnskyld, men jeg må hente datteren min.
-Hva? Og kaken? -Jeg la den i en spesiell beholder.
Du vet ikke hvor viktig denne kaken er for meg i dag.
Spør etter Gianni.
Perfekt! La meg få regningen, takk. Tusen hjertelig takk.
Kom igjen, dytt.
-Hei! -Hei!
Så hardt dere jobber!
Vi lager disko for Silvia og jentene.
Sønnen din er DJ.
-DJ Dynamitt! -Er det sant?
Vis mamma stupet ditt. Finn frem videoen.
Han har ikke snakket om annet.
Om den fantastiske dagen da dere stupte i havet.
-Virkelig? -Jeg er stolt av dere! Kom her.
-Nei, filmet de? -Se, se. Vi er berømte!
Seertallene beveger seg oppover.
-Nettstjerne! -Vi går viralt nå!
-Viralt? -Se!
Herregud, se.
Er du gal? Stuper i havnen slik?
Å, kjære. Er du en atlet?
Pappa, bestemor og jeg blåste opp 20. Nå henger vi dem opp!
Kjempebra, kjære.
Søtnos, du er så fin!
Ser du?
Ser du hva mamma har? Kaken du ønsket.
Se på den!
Kjære?
-Hun er veldig sint. -Jeg ser det.
Kanskje du må prate med henne.
Gjør meg en tjeneste. Legg den i kjøleskapet.
-Jeg tror det er rett øyeblikk. -Ja, med en gang!
La oss innlemme henne i voksenverdenen!
Silvia!
Kjære?
-Er du sint på meg? -Ja.
På grunn av artikkelen?
Du forteller meg bare eventyr! Tror du jeg er liten og dum?
Jeg er ikke dum. Du tar feil!
Tuller du?
Det vet jeg vel!
Kjære.
Jeg var dum.
Jeg ville bare fortelle deg om fine ting som jeg fant på.
Jeg liker ikke de historiene mer.
Regnbuer og enhjørninger gjør meg kvalm.
Har du hørt de ekte eventyrene da? Det er de du leser i avisen.
Det er bare ord som forklarer hva jeg gjør.
De barna er ikke mine barn. Jeg passer dem bare.
-Hvorfor står ikke det i avisen? -Du har rett. De gjorde en feil.
Jeg tror deg ikke.
Unnskyld, Silvia.
Hør nå.
Forestill deg en veldig lang reise.
Du drar helt alene.
Og når du kommer frem, er du i et helt nytt land hvor du ikke kjenner noen.
Du kan ikke språket.
Du hadde ønsket å ha en som meg, som ønsket deg velkommen?
Som tar vare på deg, og får deg til å føle deg bedre.
Er du syk, ringer hun en lege.
Hun sender deg på skolen og snakker med lærerne.
Ville det ikke vært mindre skremmende å være langt hjemmefra da?
Hvorfor skulle jeg vært på et slikt sted alene? Skal du sende meg dit?
Nei, kjære. Hva er det du sier?
Du må ikke rømme.
-Må de rømme? -Ja.
Hvorfor må de rømme?
De må rømme
fordi folk ikke bryr seg om hverandre der de kommer fra.
De har krig og bomber.
Eller så har de ikke mat. Barn blir syke.
Så de må rømme for å finne et sted…
hvor de kan leve i fred.
Og det er vanskelig.
De reiser langt.
De må krysse ørkenen og havet.
Hvorfor er barna alene?
Foreldrene klarer ikke alltid…
å overleve.
De dør?
Det er nok nå! Hvorfor sier du alt dette?
Jeg blir lei meg.
-Jeg prøver bare… -Jeg vil ikke høre.
-Og jeg vil ikke at du prater til meg. -Lytt et lite sekund.
Silvia!
-Kjære… -Jeg vil ikke se deg mer!
Du er slem!
Eventyrene er uriktige,
og sannheten også!
Vet du hva hun sa?
-At jeg er slem, jeg gjorde henne lei seg. -Hun mener det virkelig ikke.
Se. Hvorfor tar du ikke på deg denne i stedet for vanlige bukser?
Den passer en bursdag. Ikke glem at jeg ga den til deg.
Vet du hva jeg tror?
At jeg ødela dagen hennes.
Jeg ødela bursdagen og livet hennes!
Ikke overdriv!
Det er litt for traumatisk å gå fra en rosa gate,
til Syrias krig på en dag!
Det er ingen kur mot alt vi opplever!
Du kan lære henne om livet på jorda.
-Hvordan gjør jeg det? -Ingen vet det!
Nei, det er feil kake!
Hører du henne?
HURRA, SILVIA
-Jeg vil ikke ha den kaken. -Kjære.
-Hva skjedde? -Se.
-Hva? En jordbærkake! -Bra hun insisterte på å se den.
Jeg sverger på at jeg bestilte en med kirsebær!
Nei, du gjorde det med vilje. Du vet jeg ikke tåler jordbær.
Hvorfor skulle jeg gjort det? Jeg vet du er allergisk.
Jeg tror deg ikke!
-Det er nok! -Hva sier du? Mener du det?
Milde Maria.
-Ser du på meg? -Hva? Kom igjen.
Han ser på meg i stedet for å gjøre noe.
-Jeg ringer bakeriet. -Ja, ring bakeriet.
-Hva skal jeg si? -Også "Hva skal jeg si?"
Jeg gjør det. Det går raskere. Takk!
-Kan jeg prate med eieren? -Hun er ikke her.
Å.
-Du er Gianni, ikke sant? -Ja, det stemmer.
Jeg hentet en kake for en time siden.
-Ja, det husker jeg. -Det var feil kake.
Vi bestilte en med kirsebær.
-Datteren min er allergisk mot jordbær. -Å, beklager.
Vi må derfor bestille en ny kake, en med kirsebær.
-Ok, perfekt. -Tusen takk.
Som jeg sa, en med kirsebær.
-Ok. -Tusen takk.
-Takk. -Ha det.
Å, Gud. Ser du? Alle problemer løst.
Du sa du bestilte kaken i går.
Men du bestilte den i dag. Glemte du det?
Kom igjen, har det noe å si?
Nå får du kaken du vil ha.
Din løgner.
Silvia!
En hard nøtt å knekke!
Mamma, du ser fin ut i kjolen. Du ser ut som en rådgiver.
Betalte bestemor deg for å si det?
Han har rett. Du ser bra ut!
Du også?
Silvia.
Unnskyld. Du har rett. Jeg løy.
Jeg bestilte kaken i dag.
Jeg gikk forbi i går, men det var stengt.
Gå bort. Jeg vil ikke høre på deg mer, ok?
Hva har det å si? Kirsebærkaken kommer jo snart.
La oss tenke på festen.
Skjønner du ikke at jeg ikke vil ha fest mer?
Silvia.
Silvia, slutt.
Silvia.
Vær så snill, Silvia.
Jeg vil ikke bo hos deg mer. Jeg vil bo hos pappa.
Å, Massimo! Hvor er installatørene?
Hva skjedde? Jeg trodde alt skulle være installert og ferdigstilt.
Innsettelsen er snart!
De dro. Alle dro!
Adele, ser du? Jeg skulle ringe deg.
Rådhuset har ikke betalt dem på lenge.
De skulle betale de regningene i dag, men…
Søren! Alt må skje i dag?
-Beklager. -Hva kan jeg si?
-Jeg tar dem med hjem. -Nei, nei!
Glem det!
Jeg bryr meg om dette prosjektet. Vi kan ikke gi opp utstillingen!
Hva gjør vi? Fester dem til veggen med tegnestifter?
Jeg vet ikke. Men ikke ta dem. Vi finner en løsning.
Adele, beklager, men vi har et enda større problem å ta fatt i først.
Guttene fra Aurorasenteret, fotballguttene.
-Ja? -De rømte. De er forsvunnet!
-Hva? -Ja.
De ringte kontoret for å si de var blitt funnet.
Gjett hvor de er?
Hvordan kom de seg inn?
-Endelig er du her! -Hva har skjedd?
Hvis folk får vite det, betyr det trøbbel for alle involverte.
For dem, for meg, for fotballforeningen.
Se på banen. Vi har akkurat sådd gress.
Man skal ikke trå på det.
Og rakkerungene ville invadere banen og ødelegge den.
Du må ta disse balubaene bort herfra.
Hvis ikke, får jeg sparken og de vil bli rapportert.
Ok.
Vel?
Kan dere forklare hva dere driver med? Hva er det med dere?
Er dette en god protest?
Vi vil bli hørt. Du sender alle bort.
Vi vil ikke dra med mindre vi får bli i Palermo.
Du er Rory, ja?
-Ja. -Du går italiensk på andre året?
-Ja. -Det gjør jeg òg.
-Hva heter du? -David.
Gutter, jeg vet godt at det er tøft for dere.
Det er tøft å måtte dra fra byen og alt dere driver med.
Men vær litt logiske.
Dere skaffer dere trøbbel bare for å sparke en ball.
Det er ikke bare sparking av ball.
Dere okkuperer Palermo stadion. Dere vet det?
Dere kan bli rapportert!
Er det slik dere skal bli i byen? Ende opp i fengsel?
Vi vil bli i Palermo og spille i finalen.
På mottaket var vi alltid alene. Ingen kjente oss.
Da vi begynte med fotball, fikk vi venner fra andre lag.
De tar oss med hjem, på fester og viser oss rundt i byen.
Det er ikke bare ballsparking.
Først var det et spill,
men nå er det livet vårt.
Jeg tror ikke vi finner plass til dem i Palermo.
Jeg har prøvd siden i dag tidlig. Jeg har ringt alle, men uten hell.
Kun Reggio Calabria, noe som er veldig bra.
Vi må finne en måte å løse kabalen på.
Men hvordan?
Så, hvis dere får bli i Palermo…
Adele, du kan ikke! Hvor skal du ha dem?
-Jeg vet ikke. Vi må gjøre det. -I kveld?
Ja, i kveld! Hvis ikke blir det ikke noe moro!
Jeg kan hjelpe dere. Men dere må også hjelpe til.
Fordi det er en tung dag.
Problemer popper opp som ugress. Giftig ugress for å si det slik.
Hva skal vi gjøre?
Følg meg.
Vi drar.
Kjapt.
God morgen, og takk for oppmøtet!
Jeg vil forklare hvorfor det er viktig at vi møtes i dag.
Vi måtte ha en protokoll.
En plattform som tar for seg alle aspektene
i livet til enslige mindreårige i byen.
Når vi forlater dette bygget, må ting endre seg for dem.
Når denne er signert, skal alle i Palermo kunne registrere seg på listen
og bli veiledere for mindreårige.
Disse barna er ikke en forbannelse, de er ikke en byrde!
La dem studere med oss, jobbe med oss.
Jeg tror at når tiden er inne,
er det ikke lenger et skille mellom oss og dem.
Det vil bli en nydelig tid!
Tusen takk.
-Vel? -Veldig bra, Adele.
En eksepsjonell idé.
-Takk. -Ja, den vil ha stor påvirkningskraft.
-En rørende utstilling. -Jeg er virkelig fornøyd.
-Skal vi dra? -Ja.
Endelig til signeringen, ordfører.
Kjedelig. Gi meg kameraet!
Moren din hadde den galeste idéen med utstillingen.
Hvem har gale ideer? Gale mennesker!
Hun har brukt menneskelige staffelier.
God kveld, alle sammen.
Takk for oppmøtet til dette viktige møtet.
Signeringen av protokollen,
som skal verne om enslige mindreårige.
Ministeren skulle vært her,
men programendringer førte han til en annen by.
Tålmodighet.
La meg takke alle byens institusjoner,
som har samarbeidet om å lage dokumentet.
Rådhuset vårt, universitetet, den mindreårige og den sivile domstolen,
politistasjonen, helse- og skoleinstitusjoner.
Men jeg vil gi en ekstra takk til rådgiver Adele Cucci.
Som med stort engasjement og beslutningsevne
gjorde alt, tro meg, absolutt alt, for å komme så langt.
Vi var først i Europa til å tenke på en velkomstmodell for mindreårige
Og vi er beæret av regjeringens engasjement…
når vi nå oppretter en nødvendig lov, som ikke lenger kan hastelages.
Mobilitet er en strukturell faktor i samfunnet vårt,
og ikke et sikkerhetsspørsmål.
Vi jobber for at migrasjon ikke er ensbetydende med lidelse,
men en menneskerett.
Det er drømmen vår.
Men la oss ta fatt i realiteten og signere denne protokollen.
Takk, barn. Spis og kos dere.
Tusen takk.
Tusen takk. Men du må huske å holde løftet ditt.
Selvfølgelig skal jeg det. Et løfte er et løfte.
-Ok, vi får se. -Vi får se.
Tusen takk, barn. Tusen millioner takk.
Takk.
Jeg må sitte litt. Føttene mine verker.
30 000 visninger.
-Er det bra? Jeg forstår ikke. -Mer eller mindre.
Vi er berømte i dag, glemt i morgen.
Ja. Han er alltid positiv.
Vent litt. Sier du vi er berømte?
La oss utnytte det! Skru på kameraet.
Fort, kom hit.
Hei. Jeg heter Adele og dette er sønnen min, Marco.
Tror du meg, hvis jeg sier at det vakreste i verden
er å se inn i et barns øyne etter å ha reddet han?
Det gjør deg også veldig populær.
Jeg kommer med gode nyheter!
I dag gir jeg dere muligheten
til å leve ut denne drømmen.
-I stedet for å beundre, se på telefonen? -Veldig enkelt.
Kom til rådhuset, til meg,
til rådgiveren av sosialpolitikkens kontor,
og registrer dere på listen for frivillige veiledere.
Etter et raskt kurs,
kan du ta deg av flere barn.
Tro meg, å ta vare på et barn…
er som å redde verden.
Jeg venter på dere.
Tusen takk.
Vel, hva skjedde?
Jeg tror hun dro.
Jeg ba om kontroll. Hun skulle ikke være alene.
Jeg var faktisk alltid med henne.
Jeg gikk ut for å hente vann.
Hvordan er det mulig at mindreårige drar fra et sykehus?
Det er tusenvis av mennesker her. Det er ikke lett å passe på alle.
Å, Gud.
Salim…
forstod du noe? Hva sa Falah til henne?
Først sa han: "Hei, Rania. Hvordan går det?"
Deretter: "Forventet du ikke å se meg?"
Han hvisket noe. Jeg forstod det ikke.
Han kunne ha truet henne.
Kanskje.
De truer med å hevne seg på familiemedlemmer.
Hva gjør vi nå?
-Vi må rapportere henne som savnet. -Ja, men vi må også lete etter henne.
Salim, vet du hvor hun kan være?
Jenta kan føde når som helst.
Vi drar til Kalida.
-Hei, Kalida. -Hei, Salim.
-Hei, Salim. Hvordan går det? -Bra.
Har du sett henne noe sted?
-Vi leter etter henne. -Nei, beklager.
-Har du sett henne? -Nei.
Min venn, har du sett henne?
Beklager.
-Takk. -Ha det.
-Ha det! -Ha det.
-Salut. -Oui, salut.
Laura!
-Jeg kjenner deg! -Jeg kjenner deg òg.
Husker du meg? Adele Cucci.
Du heter…
-Coffi. -…Coffi!
Du ville bli håndverker! Hvorfor er du her? Du skulle bygge båter.
-Nei, jeg vil tjene penger, ikke båter. -Hør, Coffi. Jeg må ha hjelp.
Jeg ser etter denne jenta. Hun er bare barnet.
Hun heter Rania og er gravid.
-Nei. -Du har ikke sett henne?
Nei.
-Det er viktig. Prøv å erindre. -Jeg kjenner henne ikke.
Takk.
Kom igjen!
En fin aubergine, vil du ha den?
Vent, jeg gjør det.
Hei, folkens.
Har noen sett denne jenta? Hun var på sykehuset.
Hun er 14 år.
Og en slem mann kommer…
Rania er min.
Rania er min, du kan ikke ta henne!
Finner jeg henne, skal jeg ta henne hjem.
Rania er et sted. Alene.
Hun kan dø på grunn av deg. Forstår du?
-Jeg ringte politiet. -Hva har skjedd her?
-Jeg sa, hva har skjedd her? -Unnskyld, jeg ville ikke forstyrre.
-Rania er ikke din. -La dem jobbe!
Jeg sa dere skulle dra!
Jeg drar.
-Kom igjen. -Aldri vis deg her igjen!
-Vi drar. -Dra!
-Vent! -Dra. Jeg sa dra.
-Kom! -Jeg sa…
-Kom igjen! -Nei, han får ikke vinne!
Forstår du? Vi må dra, Salim!
-Vi må rapportere dem, forstår du? -De er farlige.
Ro deg ned.
Hvordan kan jeg roe ned?
Hvordan? Jeg har laget alt dette oppstyret!
Jeg tok Falah med til Rania!
Det eneste jeg trøster meg med…
er at Rania ikke er hos han.
Hun er alene et sted.
Stakkars Rania.
-Hallo? -Hallo, Adele?
Adele? Jeg hører ikke noe! Det er så mange folk her.
Nei. Jeg hører deg. Hva er det?
Du kommer ikke til å tro det. Du må komme til kontoret.
-Ja, men jeg må møte Silvia. -Hva?
Caterina, jeg vil møte Silvia.
Du kan møte henne senere. Du har utrettet et mirakel. Du må se!
Og så må vi løse problemet med fotballguttene.
-De vil snakke. -Ok.
Jeg venter.
-Vi drar til rådhuset. -Ok.
-Hallo? -Hei, Marco. Det er meg.
Hvordan går det? Er alt bra? Er Silvia fortsatt sint?
Jentene er her, men Silvia og pappa er fortsatt på soverommet.
Hentet du kaken?
-Laget de riktig kake nå? -Ikke enda.
Jeg kommer ikke helt enda.
Mamma, hør. Hvis det er så viktig, tar jeg vare på Silvia.
-Det går bra, kom når du kan. -Takk.
Ha det, kjære.
Ha det.
-Fornavn og etternavn? -Russo Antonina.
-Født i? -Palermo.
Unnskyld. Du er endelig her!
Hva har skjedd?
Etter talen din, begynte folk å komme.
Jeg forklarte dem at vi fortsatt måtte organisere oss,
og at vi er operative i morgen. De legger igjen navnene sine.
-Men, det er også dårlige nyheter. -Selvfølgelig.
Vi fant ikke innkvartering til fotballguttene.
-Nei! -Jeg vet.
En buss tar dem med til Reggio Calabria.
-Vent. Hvor er de? -I biblioteket.
Jeg har en idé!
Hei, folkens! Kom igjen, la oss dra!
Kom igjen.
Unnskyld!
Unnskyld meg! Jeg vil først takke dere
for at dere hørte meg.
Disse guttene er gode spillere på et fotballag.
De er desperate fordi de må forlate Palermo.
For guttene betyr det at
de ikke får spille ligafinalen.
Spørsmålet er om noen av dere
kan innkvartere dem i kveld?
En madrass er nok, en reiseseng, en sovepose. Hva enn dere har!
Det er viktig.
Vi kan tilby en seng. Et hjem, en familie.
Jeg har et ledig rom. Datteren min er i London!
Vi har en sofa noen kan sove på.
-Ja, hallo. Adele? -Dommer, jeg er i rådhuset.
-Jeg vil vise deg noe. -Ja, hva da?
Her. Ser du dem?
Alle disse menneskene er villige
til å innkvartere guttene fra Aurorasenteret.
Jeg må bare ha din godkjenning.
Ser du? Boder i gatene er ikke nødvendig.
Jeg ser det, Adele. Godt jobbet!
Adele, jeg har akkurat dratt. Jeg har en avtale.
Men ikke bekymre deg. Det er ikke noe viktig.
De kan vente på meg. Jeg drar tilbake og henter dokumentene.
Takk, dommer!
Gutter, vi har innkvartering til alle.
-Bravo! Hurra for Adele! -Takk.
Vinner vi turneringen, skal du få æren.
-Beklager feilen, frue. -Ikke tenk på det.
-Her. Kirsebærkake. -Kirsebær, ikke sant?
-Kirsebær, kirsebær. -Hva er det?
Det er ikke sant.
Det er bilen min!
Kan du være så snill å ringe politiet?
Å!
Hva gjør dere?
Løp!
-Her er hun! -Her er hun endelig!
God kveld, folkens.
-Adele, endelig. -Her er jeg.
Beklager, jeg er sen.
Vi har tatt en beslutning angående frukten. Vi må prate.
Ja. Men kaken først og så frukten. Ok?
-Hvor er Silvia? -Hun løp til rommet sitt.
Hun gikk på rommet så fort hun hørte du kom!
Unnskyld meg.
La oss sette på lys. Alle må hjelpe meg.
Silvia, min søte…
Sover hun?
Jeg vil også ha en god natts søvn.
Jeg er så trøtt.
Jeg ville at denne dagen skulle bli fin. Men alt gikk feil.
Søren heller!
Lille venn, hva gjør du?
Du har virkelig en dum mor.
Jeg trodde fine eventyr…
ville gjøre deg lykkeligere.
Noe spesielt skjedde i dag.
Verden kom til deg.
Banket på døren din.
Vet du hva den gjorde? Dette. Se.
Bank, bank!
Her er den.
En overraskelse.
Det er slik det skjer, og du vet ikke om det er bra eller dårlig.
Men lar du den stå ute, hvordan skal du noen gang få vite?
Da har man to muligheter.
Lukke døren og drømme om regnbuer,
eller…
Eller?
Eller…
du kan la overraskelsen komme inn.
Men du må vite at livet aldri blir det samme igjen.
Og ingen kan bestemme for deg. Ingen kan tvinge deg.
Du må bestemme.
Jeg kan bare si det som skjedde meg.
Mange, mange barn banket på døren min.
Og jeg åpnet hver gang.
Jeg ville gjort det igjen.
Fordi du og jeg er heldige.
Du og jeg må ikke skilles.
Du og jeg er sammen her for alltid.
Og det er det fineste i verden.
Kom igjen, Silvia.
Ikke ødelegg bursdagen din.
Kirsebærkaken er her. Den du ønsket deg!
Og alle vennene dine spør:
"Når kommer Silvia? Hun må blåse ut lysene."
Og du må ønske deg noe fantastisk!
Når jeg blir voksen vil jeg gjøre jobben din.
Men jeg tror jeg må endre ønsket mitt nå.
-Gratulerer med dagen! -Gratulerer med dagen!
-Gratulerer med dagen, Silvia! -Gratulerer med dagen, Silvia!
-Gratulerer med dagen! -Gratulerer med dagen!
Nei, kjære. Det må være feil. Det går bra.
-Jeg vil se hvem det er. -Ja, men…
Silvia, hva gjør du?
Vent litt!
Rania?
Lille venn, hvor har du vært? Jeg har lett etter deg!
-Pappa, hun er syk. -Hva er det som skjer?
-Fort! -Ikke vær redd.
Å, Gud. Jeg tror det er rier. Terminen er om noen dager.
Ikke dager, minutter. Åpne, kom igjen.
Forsiktig. Kom hit.
-La oss få henne opp litt. -Rania.
-Rania, vi er her! -Du må legge deg.
Ring ambulansen. Finn frem rene håndklær.
-Og kok litt vann! -Ja.
Hallo. Takk Gud for at du kom.
Denne veien, takk.
-Kvinnen som føder? -I enden til høyre.
Silvia!
-Silvia! -Takk Gud for at det gikk bra.
-Så skjønn. -Vakker!
Ei jente!
Silvia.
Gratulerer med dagen!
Gratulerer med dagen, Silvia!
Gratulerer med dagen!
Har du et annet ønske?
-Det er… -Nei, ikke si det!
Det er samme som før.
Hurra for Silvia!
-Gratulerer! -Gratulerer, Silvia!
Å, mamma. Vi må spørre deg om noe.
Kjør på.
Hvordan føles det å være Store Mor?
Vet du hva?
Jeg er ikke Store Mor.
Palermo er den Store Mor.
Og alle som vet at kulturelle forskjeller ikke er farlig,
men en ressurs.
Alle som vet at ingen velger å bli født.
Alle de som ønsker migrantene velkommen som sine egne.
Og selvfølgelig barna som trenger oss.
Og vi er her.
Vi ønsker å være her.
ETTER SIGNERINGEN AV PROTOKOLLEN FOR FRIVILLIGE,
BLE LOV 47 JURIDISK BINDENDE APRIL, 2017.
DEN SANKSJONERTE RESPEKT FOR ENSLIGE MINDREÅRIGES RETTIGHETER
PÅ LIK LINJE MED MINDREÅRIGE, ITALIENSKE INNBYGGERE
OG INNBYGGERE I EU.
Tekst: Snøfrid Svennungsen