Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Amira!
Mohammed!
Abdullah!
Ibrahim!
Ibra!
Fatima! Fatima!
Fatima!
Abdul!
Fatima!
Åh, Gud.
Andrea.
-Hej, Adele. -Vad är det?
Vad menar du? Jag är här. Kan du öppna?
-Men det är så tidigt. Var är du? -Utanför dörren. Kom igen.
Säg mig, vad är det för mening med att separera
om du ska dyka upp hemma hos mig klockan 5:00 på morgonen?
Kom igen, öppna.
Nej. Varför har du inte nycklarna som du sparade?
Vänta. "Jag har vårdnaden om minderåriga flyktingar. De är mina 480 barn."
God morgon, Stora moder.
HAR VÅRDNADEN OM 480 MINDERÅRIGA FLYKTINGAR
-God morgon. Vad är det? -Läs.
Åh, intervjun.
Du har fler barn än jag har hjälpt till världen som gynekolog.
Väckte du mig för det där?
Om jag minns rätt,
var det exakt sju år sedan så här dags
som du väckte mig. "Vattnet har gått. Vi måste åka till BB."
Åh, säkert. Du kom för att fira din dotters födelsedag 5:00 på morgonen.
Jag kom precis ut från förlossningssalen. Tvillingar.
Jag tänkte: "Jag överraskar Silvia."
Fru rådgivare, låt mig komma in,
eller måste inträdesförfarandet för din ex-man
och far till dina barn genomgå fler tydliggöranden?
Kom in.
Jag tänder lampan.
Den Stora modern!
Var beredd, för det är vad alla kommer kalla dig. "Stora modern."
Jag är bara förmyndaren.
Det är en journalistisk term de hittat på. Det har ingen betydelse.
-Aj. -Vad är det? Har du ont i nacken?
Vill du ha en skön massage? Du vet att jag är fingerfärdig.
Andrea, stöter du på mig?
Jag hörde att till och med ministern kommer för att skriva på protokollet.
Fint, va?
-Jag behöver en kopp kaffe. Vill du ha en? -Varsågod, varma croissanter.
Att ministern kommer är viktigt. Är du inte glad?
Visst kan jag säga att jag är glad.
Vi har arbetat i två år för att komma fram till en överenskommelse.
Tur för dem. De har fått träffa dig de senaste två åren.
Bortsett från kommentarerna,
så fanns det ingen lag för ensamkommande minderåriga.
Vi hoppas att det kommer finnas en efter underskriften.
Jag är glad. Alla borde vara det.
-Vad då? Är inte du glad? -Titta inte på mig så där. Det är jag.
Vi är först i Europa att tänka på ett förmyndarsystem
för utländska minderåriga.
Inser du det? Vem som helst kommer kunna ta hand om dem.
För att inte tala om att jag får färre ungdomar att sköta om.
Och kanske blir jag lite mindre "Stora modern",
och lite mer "lilla modern" till våra barn.
Mamma, är det redan morgon?
Nej, älskling. Det är fortfarande natt. Gå och lägg dig.
-Hej, pappa! -Hej, min älskling.
-Grattis på födelsedagen. -Vad bra att du är här!
Så, älskling. Det är fortfarande natt. Du måste sova lite till.
När du vaknar, ska vi fira. Okej?
Upp med dig!
Så där ja.
-Jag är inte sömnig längre, pappa. -Gick John Blund?
Vilken buse! Jag ska ropa på honom och säga att han ska komma tillbaka.
Det är bra, pappa. Gå och leta efter John Blund.
-Man kan inte lita på någon, eller hur? -Mamma, beställde du tårtan?
-Javisst. -Körsbärstårta?
-Ja. -Kommer du på mitt kalas?
Jag ska göra allt jag kan. Jag lovar. Så fort jag slutar jobbet, kommer jag.
Det är orättvist, mamma.
Du jobbar jämt. Till och med på min födelsedag.
Du vet att du är mitt livs kärlek. Jag vill vara med dig hela tiden.
Men till och med idag måste jag göra staden vackrare.
Vad ska du göra?
Jag tänkte lägga väldigt mjukt
och färskt gräs på övergångsställena.
Så att alla som går över gatan måste ta av sig skorna
och känna det mjuka gräset under fötterna.
-Gillar du idén? -Ja.
Mamma, jag längtar efter att blåsa ut ljusen.
Jag har en fantastisk önskan.
Men berätta inte för någon, då går den inte i uppfyllelse.
Sov nu, min älskling.
Sov!
Och när du vaknar, kommer du vara sju år gammal! Tänk dig!
Så…
Där.
Andrea, det är bättre om Silvia och Marco inte ser det här.
Förr eller senare måste du berätta för barnen vad du gör.
Ja, men Silvia är för liten och skulle inte förstå.
Marco är mitt i puberteten och pratar knappt med mig.
-Vad är det, Caterina? -De ska stänga Auroracentret.
-Nej, det är omöjligt. -Polisen är där. Vi behöver inte det här!
-Verkligen inte! -Jag har varit här sedan 4:00.
Vänta ett ögonblick, så tar jag på mig något och kommer.
-Hej, pappa. -Hej! Tjena, stora pojken.
-Varför är du här så här dags? -Det är din systers födelsedag.
-Klockan 5:00 på morgonen? -Väckte vi dig?
-Nej. Jag skulle gå på toaletten. -Jag ska gå.
-Vart ska du? -De ska stänga centret.
Vi ses sen. Kommer ni till mig på rådhuset?
Nej. Jag glömde säga det. Vi ska inte göra dokumentären om dig längre.
Jaså, inte?
Vi ska göra den om en kompis pappa som fixar motorcyklar.
Ingen i klassen bryr sig det minsta om någon socialpolitisk rådgivare.
God natt!
Jag skyndar mig så jag kan komma hem i tid för att ta barnen till skolan.
Aj…
Hör på, du vill inte ha massage, men kan du åtminstone ta på dig den här?
-Frukosten står på bordet. -Perfekt.
-Okej? -Hej då. Ha en bra dag.
PALERMO 11 JUNI 2016
Det tillfälliga tillståndet har upphört.
Och byggnaden är inte godkänd för permanent användning.
Ursäkta mig. Ni stänger ner klockan 5:00 på morgonen, bara så där?
Det är 40 personer fler än tillåtet där inne.
Till ikväll måste alla barn ha blivit förflyttade.
-Nej. Verkligen, till ikväll? -Jag är ledsen. Det är reglerna.
-Åh, säkert. -God morgon.
-Är allt bra, Adele? -Ja, ja.
Det är bara min nacke som behöver sova lite till.
Jag har några tabletter på kontoret som kommer hjälpa.
Tack.
Vad kan jag göra?
Jag förstår ingenting!
Vad är det här för uppståndelse?
Vad är det för uppståndelse? Jag förstår ingenting!
Hur kan jag hjälpa er om jag inte förstår vad ni vill? Vad är det?
Vi vill stanna här!
Jag försöker hitta en lösning. Det är det enda jag gör!
Jag försöker hitta… Hallå! Lyssnar ni på mig eller?
-Vi vill inte lämna Palermo! -Exakt! Vi vill stanna.
Pojkar, vi har ett problem.
Idag kommer det ett skepp och alla andra boenden är upptagna.
Vi kan inte åka.
-Jag vet att ni inte vill åka. -Det är inte frågan. Vi kan inte!
Skolan måste hållas samman inför finalen.
-Det är viktigt! -Just det!
Vad är den här finalen?
Finalen på medborgarturneringen. De är helt inställda på det.
Vi ska tävla i finalen, och spelar nästa vecka.
-Vi måste hållas samman och träna. -Jag förstår. Det är viktigt för er.
Kan jag fråga er något? Är fotbollsfinalen viktigare
än att hitta någonstans att bo?
-Vad gör du? -Jag lugnar mig inte!
Ta det lugnt!
-Vad gör du? -Du förstår inte!
Du vill ta hand om alla, men du är inte snäll mot någon!
Vi har kämpat hårt för det här!
-Vi köpte utrustningen. -Jag vet.
Vi går på kurser! Vi arbetar!
-Och nu vill du ta det ifrån oss? -Nej.
Men vi tänker inte flytta. Vi flyttar inte!
Vi stannar!
Vi flyttar inte!
Är du klar?
För det första, skulle du bara våga att tilltala mig så där igen.
Tillsammans med socialarbetarna…
…ska vi göra vårt bästa för att ni ska få stanna här i Palermo. Är det förstått?
Till ikväll!
Så vi har inte mycket tid på oss.
Istället för att hjälpa mig med det här, får ni mig att slösa tid.
-Är det förstått? -Gå iväg!
-Försvinn! -Kom, Adele. Vi går till tjejerna.
Bravo!
Skam!
Centrets ägare har inte hittats än.
Han verkar inte vara i Italien.
Säkert. Njuter av de lättförtjänta pengarna han tjänar, va?
-När han kommer tillbaka… -Om han kommer tillbaka.
Visst. Jag vill prata med honom.
Jag ska tala om för honom vilken röra han har försatt oss i.
-Hej på er alla! -Hej!
Adele!
-Gethru! Hej, hur mår du? -Jag mår bra, och du?
Bra. Lite ont i nacken. Jag hade en mardröm.
-Rania mår inte bra. -Rania mår inte bra? Var är hon nu?
Hon stannade i sängen och vill inte gå upp.
Ta mig till henne.
Hon är där borta.
SÄG NEJ TILL RASISM
Rania?
Rania.
Lilla gumman.
Hur mår du?
Inte bra.
När är förlossningen beräknad?
-Om en vecka. -Går hon på kontrollerna?
Ja, varje dag.
Var gör det ont?
Hon är rädd.
Tack, lilla gumman.
Vi ringer en ambulans och lägger in henne.
För att vara på den säkra sidan.
-Jag ringer. -Ja.
På sjukhuset vet de åtminstone vad de ska göra.
Ja, vi gör det.
Rania.
Du ska till sjukhuset med Chiara nu. Var inte rädd.
-Du följer med mig. -Nej, jag kan inte.
Var inte rädd.
Jag kommer förbi och hälsar på dig idag. Jag lovar.
Ursäkta mig. Kom.
-Jag åker med. -Ja, Chiara, gör det.
-Hej då. -Hej då.
-Skriver ni under för den minderåriga? -Ja, jag är hennes förmyndare.
Caterina, vi måste göra någonting.
Vi måste komma på någon som kan hjälpa oss.
Kan vi åtminstone ha kvar pojkarna här?
Jag vet inte. De är 20. Det är många.
-Det är kort om tid. -Jag vet att de är många.
Vi har hela dagen på oss. Låt oss se till att det räcker.
Jag skyndar mig iväg nu. Jag vill följa med Silvia till skolan.
Okej. Vi ses på rådhuset. Du tänker väl inte gå klädd så där?
Skulle jag ha klätt upp mig när de tömde stället?
Nej, men vänd på skjortan åtminstone. Den är ut och in!
Nej! Jäklar!
Det är inte möjligt.
-Ett ögonblick. Min dotter fyller år idag. -Förlåt, men ni får inte komma in.
-Silvia! Silvia! -Skolklockan har redan ringt.
-Ni kan inte komma in. Tyvärr. -Ursäkta mig.
Aj! Silvia, älskling!
-Ni kan inte komma in! -Grattis älskling!
-Synd. Du hann nästan. -Nästan.
Hon log inte ens mot mig. Ingenting.
-Hon har inte läst tidningen, va? -Jo.
Har hon? Du lät henne läsa den?
Du skulle ta den, men lämnade den hemma.
-Du kunde ha tagit den ifrån henne! -Hon hittade den före mig.
Hon såg din bild, och tvingade sin bror att läsa för henne.
-Såg du vad som hände? -Vad skulle jag ha gjort? Säga:
"Nej, du får inte läsa?" Det hade varit värre.
-Hon sa inte ens hej till mig. -Kom så tar vi en kaffe.
-Visst! Jag har en miljon saker att göra! -Adele.
Ta dig tid för en kaffe. Jag måste prata med dig.
Tack.
Du förstår fortfarande inte att om inte du hjälper mig, kommer ingen göra det.
-Hjälper jag dig inte? -Nej, det gör du inte.
-Du skulle ha förklarat för henne. -Jag gjorde det.
Men hon förstår inte varför de kallar dig mamma.
Hon förstår inte att du kallar de där ungarna dina barn.
Du vet hur mycket Silvia lider av att du aldrig är hemma. Vi pratade om det.
-Ja, vi pratade om det. -Men ingenting förändrades.
Dessutom har det blivit värre. Du kommer hem ännu senare.
Jag kommer hem sent för att det är många landstigningar.
Antalet ensamkommande barn har ökat. Så jag har mer arbete.
Vad tror du jag kan göra? Har jag ett trollspö?
Den här gången är Silvia riktigt arg.
Hon säger att du aldrig är hemma för du bor i ett annat hus.
Med andra barn som du tar hand om istället för henne.
Du ger dem mat, tvättar dem, hjälper dem med läxorna.
Du lägger dem och berättar sagor för dem.
Medan hon måste göra det med barnvakten eller din mamma.
Att vara förmyndare innebär inte bara att skriva på dokument.
Jag måste träffa barnen.
Jag måste förstå vad som är bäst för deras framtid.
Bra. Förklara det för henne. Låt henne ta del av det.
Så här blir det när hon upptäcker det själv.
Förklarar jag vad jag gör med de här barnen,
måste jag också förklara var de kommer ifrån, vad de har flytt från.
Om du tror det är bättre att stänga henne ute från ditt liv, gör det.
Jag vill bara skydda henne.
Jag vill inte att en så ung flicka,
ska vakna på natten med mardrömmar, och tro att världen bara är krig,
sjukdomar, svält, död, våldtäkter.
Det är det som barn i hennes ålder får utstå. Förstår du?
Är det så hemskt att jag inte vill att min dotter ska leva med rädsla?
Men hon kan heller inte leva i en saga
där hennes mammas jobb är att gå runt och måla gatorna rosa!
Idag fyller hon år. Gå inte till jobbet.
Överraska henne. Ta henne till havet. Umgås med henne.
Jag är säker på att det blir den bästa presenten av alla.
Hon kommer lita på dig igen.
Vet du vad hon sa idag? "Jag vill inte ha mamma på kalaset!"
-Sa hon så? -Ja.
Hon sa: "Jag vill inte ha folk jag hatar på mitt kalas!"
Kom igen! Här borta! Stopp!
En man som klamrat sig fast vid rodret av ett handelsfartyg räddas
av Kustbevakningens män.
Kom igen!
-Rutten används igen. -Sa ni körsbärstårta?
Ja, ja, en körsbärstårta.
Tillsätt grädde, choklad och vaniljkräm. Hon tycker mycket om vaniljkräm.
Jag kan inte tro att hon blir sju. Hon är en stor flicka!
…det var kommentaren från en representant från Palermos kommun
där även idag, vid hamnen, en till landstigning väntas.
Kom igen. Så där! Ta det lugnt, försiktigt.
Massimo!
Jag hade föreställt mig det.
Men att se det monterat så här ger en fantastisk effekt. Det är underbart.
Det var din idé att sätta det så här, upp och ner.
Jag har monterat det många gånger men ingen hade någonsin tänkt på det.
Kom, jag ska visa dig något. Om vi står här, rakt under…
Ser du?
Vi ser på dem som de såg mig
när jag fotograferade dem.
Det är sant.
Du gjorde ett fantastiskt jobb.
Jag tycker den här bilden är värd mer än tusen tal.
-Fullmakten. -Tack.
-Kan jag? -Ja, kom in, Caterina.
Vad är det?
-Jag bytte till och med om! -Alltid något.
Du kommer inte få en lugn stund. Alla pratar om artikeln.
Börja inte du också, Caterina!
Radion, teven, tidningarna ringer.
De vill intervjua dig angående dagens artikel om den Stora modern.
-Alla har läst den. -Problemet är att min dotter läste den.
Silvia?
Hon var chockad.
Hon tror verkligen att jag har 480 barn.
Och att allt jag berättat om mitt jobb…
Ja, de rosa gatorna, regnbågen…
Hon tror det bara är ursäkter
som jag hittat på för att vara med de andra barnen.
Oroa dig inte. Det är bara en instinktiv reaktion.
Hon sa att hon hatade mig.
Att säga något sådant… Du vet att jag lever för mina barn.
Jag vet.
Men du vet att man ofta säger motsatsen till vad man tänker.
Hon säger det för att hon älskar dig.
-Dagens möten… -De som är efter protokollunderskriften?
Ja. Skjut upp dem allihop.
Ja. Jag måste prata med Silvia.
Det är för viktigt.
Vänta lite. Vänta. Jag tog med tabletterna som jag lovat.
Det är ett naturläkemedel.
-Den har djävulsklo, ananas… -Åh, ja, ja.
Jag litar på dig. Kommer det från dig, fungerar det.
Då börjar vi.
Det här är Osvaldifamiljens begäran om hemmet.
Jag har redan träffat dem.
Ja, men de sa att du inte höll ditt löfte.
Du borde träffa dem direkt för de verkade förba…
Säg det, Caterina. Var de förbannade?
-Väldigt bestämda. -Bestämda, ja.
De sa att de ska organisera en protest.
-Perfekt. Jag träffar dem nästa vecka. -Okej.
Kimberly, flickan från Somalia.
-Ryggmärgsoperation? -Ja.
Stackars lilla flicka.
Och sedan är det mötet med socialarbetarna från ålderdomshemmet.
-För att äldre medborgare… -Okej, skriv in dem i agendan…
Åh, nej! Ring dem!
De kanske har rum för Aurorapojkarna. Fotbollslaget.
-Ja, det är en fantastisk idé. -De verkade väldigt…
Vad sa du nyss?
-Bestämda. -Ja, verkligen förbannade.
En sista sak. Arton flickor från centret kan kanske resa till Ragusa.
-Det måste fortfarande bekräftas. -Bra.
Jag vill bara säga att de inte är glada över att lämna Palermo.
Jag är ännu ledsnare.
Men innan tillfälligt förmyndarskap godkänns, kan de inte stanna i Palermo.
Ursäkta mig.
-Det är Carlo från Monteverginiteatern. -Ja. Jag tar det.
-Hej, Adele? -Hej.
Galningen Kalif har klättrat högst upp i byggnaden med en flicka.
Va? Är han i fara?
Nej, men han kräver att få prata med dig.
Kom, snälla. Vi måste fortsätta med repetitionen.
Okej. Jag kommer när jag är klar.
-Jag väntar. -Hej då.
Sjöfarare kommer överallt ifrån
manövrerandes skepp, fartyg, stora båtar.
De tar sig in i Moder Palermo utan att knacka.
Palermos kristna verkade sova.
De verkade drömma.
Men, nej, de var döda.
-Adele, bra att du kom. -Åh, Carlo.
Och de där två måste ner.
-Jag fick hit flickans föräldrar. -Föräldrarna.
God morgon. Jag är Mauro Crivello. Vi är Vittorias föräldrar.
Vittoria. Vittoria är Julia där uppe, va?
Kalif är hetlevrad. Det vet du.
-Han respekterar inte reglerna. -Han gör som han vill. Jag vet.
-Kan jag tala med dem två sekunder? -Varsågod.
Ursäkta mig. Ursäkta att jag avbryter. Ungdomar, kan ni berätta vad som hänt?
Vi vill gifta oss.
-På riktigt? -Ja.
Kan ni göra mig en tjänst, snälla?
Kan ni komma ner? Jag har ont i nacken och kan inte lyfta på huvudet.
Nej, vi kommer inte ner.
Först vill vi ha din och Vittorias föräldrars tillåtelse att gifta oss.
Ja. Vi kommer inte ner om vi inte får er tillåtelse.
Tro inte att det är Kalifs idé, för det är min.
Jag tar fullt ansvar.
De säger att om de inte får tillåtelse, kommer de rymma. Vi kan inte stoppa dem.
Vad överdrivet! Det är som på mina farföräldrars tid.
-Ja! -Kalif har inte fått id-kort ännu.
Han är rädd att när han blir 18, kommer de inte låta honom stanna i Italien.
Om de skickar bort Kalif, följer jag med honom.
Hörde ni henne? Vi vet inte vad vi ska göra!
Ungdomar, jag kan inte ge er tillåtelse att gifta er.
-Varför inte? -Tack och lov!
Vi ville inte vara de som sa nej.
Men det finns goda nyheter! Herr och fru Crivello…
…skulle ni vilja bli Kalifs förmyndare?
-Hur kan vi? -Ni kommer snart få chansen
att skriva upp er på listan över frivilliga förmyndare.
Så Kalif skulle bo hos er och vara ert ansvar.
Och om ni vill välkomna honom in i er familj,
kan vi börja vårdnadsprocessen.
Nå?
Verkar inte det vara en rimlig lösning?
Det är okej för oss. Huvudsaken är att vi får vara tillsammans.
Vad tycker du, pappa?
Vad kan jag säga?
-Okej, okej. -Det är bra, pappa.
Om de är rosor, kommer de blomma!
-God morgon, domaren. -God morgon.
Titta vad jag tagit med till er.
Vill ni fira protokollsunderskriften idag?
Om Gud vill, så får jag mer tid för mina barn.
Vi får hoppas att det verkligen finns frivilliga förmyndare i Palermo.
-Hittills har vi bara föreställt oss dem. -Jag är optimistisk.
Vi får se hur vår älskade stad reagerar.
Jag är säker på att många kommer foga sig, både här och i hela Italien!
-Okej. -Smaka på dem.
Idag är det till och med min dotters födelsedag.
Tack, men jag försöker undvika sötsaker.
Nå, jag har 64 barn som måste flytta någonstans innan kvällen.
-Ja. -Eftersom Auroracentret stängdes.
Och nu vill de sprida ut dem över hela Sicilien.
-Jag vet. -Det finns ingen plats i Palermo.
De lediga platserna är reserverade för minderåriga från nästa landstigning.
Visst.
Så, vad vill ni att jag ska göra?
Vi måste hitta ett sätt för dem att stanna i Palermo.
-Ja! Självklart! -Ja.
Många av dem har påbörjat yrkesutbildningar,
italienska språkkurser, teater, fotbollslag.
Och om de byter stad, tar allt slut!
Jag menar, Palermo investerar i dem för att sedan förlora dem?
-Fru Cucci… -Ja. Jag vet vad ni vill säga.
Men ni måste förstå att jag känner de här barnen, var och en.
Jag kan deras historier, deras problem. Hur ska jag kunna säga till dem:
"Ni ska byta stad. En annan rådgivare får hjälpa er. Hej då?"
Hör på, Stora moder, du tar det för personligt.
Vi är i en nödsituation och måste anpassa oss till den.
Låt dem flytta. Andra kommer anlända idag, imorgon.
Insistera inte.
-Vet ni vad jag tänker? -Nej. Vad då?
Ett tillfälligt förmyndarskap.
Jag vet. Ni kommer säga att det är omöjligt att ordna idag, till ikväll.
Vad ska ni göra?
Sätta upp marknadsstånd och ge vårdnaden till förbipasserande?
Kom igen! Utan en förmyndarlista vet vi inte vem vi ska vända oss till.
Jag är ledsen.
Vi skyndar oss att skriva under protokollet.
Vilken tror ni…
…är den sötaste?
Den här.
-Hej, pojkar. Vart ska ni gå? -Till rådgivare Cucci.
-Har ni bokat ett möte? -Ja. Han är hennes son.
Du är Stora moderns son!
Vilken av de 480?
Kom. Den där gubben är en idiot!
Det här stället är mycket häftigare än min pappas verkstad!
Kom igen. Vi gör intervjun och sedan är vi lediga. Skynda på!
-Kan jag? -Ja, Adele. Kom.
-God morgon, borgmästaren. -God morgon.
Det är 10:00 på morgonen och jag känner mig som jag varit vaken i två dagar.
-De tömde stället klockan 5:00 i morse. -Jag vet. De sa det till mig.
Vi jobbar på att omplacera ungdomarna.
Men jag är rädd för att vi kommer behöva flytta dem utanför Palermo.
Jag köpte kopior till alla styrelseledamöter för att de ska läsa.
Det var en bra bevakning. Vi kommer förändra bilden av Palermo, eller hur?
Låt oss säga att vi försöker innerligt.
Kommer ni ihåg vem som satt här, historiskt sett, innan mig?
-Alla vet. -Sätt er.
Man kan inte tala om Palermo utan att tala om maffian.
Jag måste berätta att vi har ett problem.
Okej. Verkligen.
Prefekten ringde för att säga att ministern inte kommer.
Va?
Han sa att det hade blivit ändrade planer.
Ni vet, en nödsituation.
Men skriver vi under ändå?
Prefekten sa att ministern tycker det är viktigt att närvara.
Och ärligt talat, tycker jag också det. Ni borde också göra det.
Ja, jag tycker det är viktigt, men jag tror inte han är oumbärlig.
Vi kan inte riskera att skjuta upp den här underskriften.
Jag vet. Jag organiserade allt inför idag.
Ja. Men det är inte frågan om idag eller imorgon.
Problemet är att varje dag ökar antalet ensamkommande minderåriga.
Minns ni hur idén om en lista på frivilliga förmyndare började?
Det är klart att jag gör! Ni kom in hit och sa: "Borgmästaren, jag behöver hjälp!"
Och vet ni varför jag sa "Borgmästaren, jag behöver hjälp?"
För de 500 minderåriga ni tar hand om.
Om vi fortsätter att skjuta upp listan…
…kommer jag fortsätta vara ensam.
Jag jobbar lördagar, söndagar, på kvällen.
Mina barn träffar mig inte längre!
Och det är inte bra för dem, och inte bra för mig!
Jag förstår.
Min lilla flicka är så arg på mig,
att hon inte ens vill ha mig på sitt kalas.
Jag är ledsen, Adele.
Men vem ska berätta för prefekten?
Det här är Giuseppe Garibaldis vapen. Här nere.
De här är vapnen som Napoleon Bonaparte
gav till amiral Gravina. Vackra?
Är ni här?
De kom till kontoret för att träffa dig. Jag visade dem några saker.
-Du gjorde rätt. -Jag lämnar dem med dig.
Det är bekräftat att de första 18 flickorna åker till Ragusa.
-Vad det gäller de andra, inga nyheter. -Okej. Vi väntar.
-Vi ses sen. Hej då. -Vi ses sen.
-Skulle ni inte gå till verkstan? -Tyvärr inte.
Läraren bestämde, men det är okej med mig.
Vi intervjuar dig och sedan går vi. Oroa dig inte.
Så, då rör vi på oss.
-Hej, Blessin! -Hej.
Hej!
-Kom, Sonia! -Jag kommer!
Jag vet inte om det finns en trädgård där.
Det gör ingenting. Jag planterar dem någonstans.
Ni har tur idag.
-Det är kommunalrådsmöte idag. -Vilken tur!
Vad är kommunalrådsmöte?
Det är praktiskt taget stadens regering.
Kommunalråden, rådgivare och borgmästaren möts och tar beslut.
Är du rådgivaren för socialpolitik?
-Exakt. -Vad betyder det?
Att hon är mamma till en hel stad utom till min syster och mig.
Förlåt. Du borde inte ha läst artikeln.
Men framförallt borde du inte låtit din syster läsa den!
Alla har läst den, mamma.
Det är därför läraren tvingade oss att komma hit.
Tråkigt att ni blev tvingade att komma hit.
Men nu är ni här, så vad kan ni göra? Kom.
Jag är redan sen till sammanträdet.
BORGMÄSTARE AVGÅ!
Borgmästare, avgå!
Alla är tjuvar!
FÖR MÅNGA HUS UTAN FOLK FÖR MYCKET FOLK UTAN HUS
Kollegor, innan vi tar oss an dagordningen,
vill jag informera er om
att protokollet som vi arbetat så länge för,
äntligen är färdigt.
Som vi alla vet, så står Italien, men framförallt Palermo…
…inför ett jättestort, enormt problem.
Så det var nödvändigt att samla våra små tankar,
våra små resurser, för att bli något stort.
Det här protokollet är ett avgörande steg…
…mot ett mottagande i enlighet med de mänskliga rättigheterna.
Vi vill tala med er!
Med borgmästaren.
STORA MODER ÄVEN VI VILL HA ETT HEM
Med rådgivaren för stadens gästfrihet.
Vad är det?
Bravo! Jättebra!
Inte jättebra, fantastiskt!
Och vi, Palermos folk, vad ska vi göra utan hem?
Vi vet mycket väl att det är bostadsbrist.
Och vi gör allt vi kan för att lösa den på bästa sätt.
Vi gjorde allt vi kunde! Rådgivare!
Stora modern!
Vi skrev upp oss på listorna!
På listorna.
ENAD FRONT FÖR ETT HEM
Punkter!
Och ingenting hände!
LÅTSASFLYKTINGAR RIKTIG VINST
Ingenting alls!
Faktum är, borgmästaren, att människorna som protesterar idag,
har jag träffat många gånger under de här månaderna.
Och vi arbetar redan på att finna en långtidslösning.
Va?
-Men vad kan vi göra? -Vad är det för slags fråga?
Följ med den här herren ut, tack. Och tag bort baneren!
Kom igen, skynda er!
En sak utesluter inte en annan. Det vet ni väldigt väl.
Invandrare har rätt till gästfrihet, precis som ni har rätt till ett hem!
Ja, men som medborgare i Palermo, har jag fler rättigheter.
Ni gör ingenting för oss!
-Rör på er! -Kom igen.
Varför öppnar ni inte gränserna och låter alla komma in?
Ni gör inte ert jobb!
-Borgmästare. -Vad är det?
De ringde mig. Ska jag gå till hamnen eller avgå?
Avgå? Gå ni. Jag kommer efter.
-Ordförande, vi fortsätter. -Marco, snabbt. Vi sticker!
Rådgivare Giannutri har ordet.
-Adele, vänta! -Nej, pojkar, jag måste åka till hamnen.
Gå tillbaka till skolan. Vi gör intervjun senare.
Vi kommer med dig. Vi gör den i bilen under tiden.
Nej, ni förstår inte.
Det är en landstigning. Det är ingenting för barn.
Ursäkta, men jobbar du inte med barn?
-Kan vi börja ställa frågor? -Ja.
Okej. Varför accepterade du jobbet som rådgivare?
Faktiskt så jobbade jag redan i socialsektorn,
i ett kooperativ som tog hand om barn och ungdomar,
-särskilt från ytterområdena. -Vad omfattar ditt jobb?
Jag har hand om invandring, familjer, gamla människor…
…och minderåriga, både italienska och utländska.
Vad påverkade dig mest?
Det som påverkar mig mest vid varje landstigning, är deras ansiktsuttryck.
Deras bortkomna ögon fastnar på dig.
Varenda en av dem bär på minnet av dem de har förlorat,
av dem som inte klarade sig, de som dog.
Havet är bara sista anhalten
på en lång, en väldigt lång resa, som varar i månader och månader,
under många svårigheter.
Och ofta är havet slutet på deras resa.
Några av dem, de lyckligast lottade, blir räddade.
Det fanns barn!
Många av dem, olyckligtvis, klarar sig inte.
Och hamnar på havets botten.
-Okej, här är det. -Men vi har en till fråga att ställa.
Vi tar den efter landstigningen.
Följ med mig. Vi går till kaféet.
Varsågod.
-God morgon, allihop! -God morgon.
-Hej. Hur mår du? -Bra. Vad är det?
-Tio koppar kaffe. Kan du göra dem? Tack. -Oj! Tio koppar kaffe?
Ska du vara vaken hela månaden?
Skynda på.
-Jag tog med kaffe. Vill ni ha? -Åh, tack. Så snällt av er.
-Inget till er? -Nej, tack.
-Inget socker? Vill ni ha? -Tack.
-Hej, barn! -Hej.
Gå framåt.
Pojkar, vänta på mig här.
Ni kan filma härifrån. Kom ihåg att vara diskreta och respektfulla.
Var inte kränkande genom att rikta kameran på folks ansikten.
Kom alltid ihåg var de kommer från.
Och framförallt, stanna i det här tältet.
Det är det enda säkra området, ni får inte lämna det. Är det förstått?
Kom ihåg det!
Kom igen.
Gå framåt.
En i taget.
Titta på honom. Han svimmade!
En bår. På en gång. Räddning!
Ett, två och tre!
Kom inte nära.
Gör plats, tack.
-Backa. -Putta, putta.
-Försiktigt. -Försiktigt! Gör plats!
Kom igen.
Kom igen. Flytta på er!
Det är okej.
-Vad var det som hände? -Jag vet inte. Han svimmade, föll ihop.
-Han vill inte släppa min hand. -Vi tar bort den nu.
Om han håller er i handen, är det nog inte så allvarligt.
-Vi tar hand om det, tack! -Tack. Ha en bra dag.
Vi ska mäta hans värden.
KUSTBEVAKNING
God morgon allihop!
-Hej. -Hej.
Vilken fin boll!
Vi har en spelare här!
Vad heter du? Ditt namn?
-Cuki. -Cuki?
-Jag gillar det! -Adele?
-Chiara! -Hej.
-Vad är det? -Vi har en ungefärlig siffra på 52 barn.
-Alla i Palermo? -Ja. Platserna har redan tilldelats.
-Så alla kommer stanna här hos dig. -Perfekt! Vi ses sedan.
-Adele? -Ja.
Min syster.
-Jag kom hit för att hitta min syster. -Ja.
Jag är orolig. Jag måste hitta henne. Okej? Hon sa att jag skulle fråga Adele.
-Att komma till Palermo. -Vänta.
-Hur gammal är du? -Jag är 17.
Har du några dokument?
Nej, vänta.
Salim, kan du vara snäll och hjälpa mig med översättningen? Tack.
Han tappade allt på havet.
Och…
…det enda jag har kvar, är det här på min lillasyster, Rania.
Åh, ja! Jag kände inte igen henne!
Hon är med mig. Jag tar hand om henne!
Okej.
Adele, ursäkta. Borgmästaren, prefekten, polischefen och biskopen har kommit.
Jag måste skynda mig. Jag måste gå. Förlåt. Vi ses sedan. Sedan. Okej?
-Låt mig filma också. -Vänta.
-Jäklar! -Du har haft den hela tiden. Ge mig den.
Okej, ta den.
-God morgon. -Hej.
Vi måste gå närmare, annars hör vi inget.
-Du hörde din mamma. Vi måste stanna här. -Vem är min mamma? Polisen?
-Herr borgmästare. -God morgon, officeren.
-Prefekten. -Officeren.
Ers excellens.
Varför har inte båten dockat på direkten?
Herrn, generalkommandot instruerade oss att ta hand om ytterligare en räddning.
Så för att vara snabbare, tar vi inte in skeppet i hamnen,
utan flyttar de skeppsbrutna till vår patrullbåt.
Okej. Gör det.
Kom igen. Vi åker!
-God morgon, borgmästaren. -Hej, Adele!
-God morgon, prefekten. -God morgon.
Vi talade med prefekten om ministerns frånvaro.
Kan ni förklara?
Ja. Borgmästaren nämnde hur viktigt det var att skriva på idag, men…
Jag förstår. Vill ni skjuta upp underskriften?
-Är det så? -Nej, nej.
Ministern upprepade att han verkligen brydde sig om ceremonin.
Han vill ge ett tecken på sin närvaro och stöd för initiativet.
-Det är viktigt för er, inte sant? -Jo, ja.
Han överlät beslutet om att skjuta upp det eller inte till oss.
Och jag tror det är bäst att skjuta upp.
Om vi skriver på idag kommer de här barnen ha en frivillig förmyndare imorgon,
som välkomnar dem i hemmet, som ger dem stöd i allt.
De kommer påbörja vägen till integration.
De kommer inte längre vara nummer 600 på min lista.
För de är 52.
Men imorgon kommer fler och i övermorgon, ännu fler.
Vi kan inte slösa tid. Tiden är dyrbar!
Hör här. Ministerns frånvaro är ett tillräckligt hårt slag.
Dessutom har vi meddelat pressen! Det kommer bli ännu mer uppenbart.
Ursäkta mig.
Stopp, pojke!
Stanna! Det är farligt! Stopp!
Cuki!
Stopp!
Hjälp!
Mamma!
Mamma, ta den här.
Kom igen.
Så ja. Räck mig din hand, din hand.
Ett, två…
Räck mig handen.
Adele!
KUSTBEVAKNING
Adele!
-Är allt väl? -Ja.
Borgmästaren!
-Ska ni med och simma också? -Kanske någon annan gång.
Vad säger ni, prefekten? Skulle ministern ha hoppat i?
Åh, säkert!
Okej, om den här underskriften måste göras, så gör vi det!
Vi gör det.
Så…
…som ni ser har Palermo återigen kopplat på gästfrihetsmaskinen.
I eftermiddag kommer protokollet
rörande riktlinjerna för ensamkommande minderåriga att godkännas.
Jag säger direkt att ministern inte kommer vara närvarande,
men nödläget gör att vi är tvingade att fortsätta.
-Du var modig, vet du det? -Du var ju korkad.
Du kan inte dyka ner i havet för att rädda någon utan att ens ha flytväst.
Jag vet.
Jag är sån. Jag dyker in i saker utan att tänka mig för.
-Varför gör du det? -Vad då?
Ursäkta mig.
Det är allt vi fick tag på. Förlåt.
-Be inte om ursäkt. Det är perfekt. Tack. -Ingen orsak.
Jag tror den här är din.
Den här är min.
-Vi byter om. -Var?
Här! Var annars?
Blir du blyg? Jag badade dig fram till igår!
Vänta.
Jag ska inte titta.
Det var tusen poliser på den där piren. Du hade kunnat be en av dem.
Ja.
Förstår du inte att det var instinktivt?
Jag…
När jag ser ett barn i nöd…
För vartenda barn du ser blir ditt barn, eller hur?
Den här Stora moder-grejen är absurd!
Men du är en stor pojke nu. Förstår du inte att det bara är ett uttryck?
Som pressen hittade på?
Eftersom jag är rådgivaren, så är jag förmyndare till många barn.
Barn som inte har någon.
-Men det är en administrativ roll. -Vad säger du?
Du dök ner i det där äckliga hamnvattnet för att rädda ett barn du inte ens känner.
En rådgivare borde inte göra det.
Faktum är…
…att jag inte gör det för att jag är rådgivaren.
Jag gör det för jag tror det är det enda rätta.
Någonting som alla borde göra. Om någon är i nöd, hjälper du dem.
Jag vet att det inte var trevligt att läsa artikeln i morse.
Jag struntar i det! Det är Silvia som föreställer sig vem vet vad.
Hon grät, skrek. Hon var arg.
Hursomhelst, pappa gjorde det bra. Han försökte lugna henne.
Åtminstone har ni turen att ha en speciell pappa.
Till skillnad från er mamma.
-Hursomhelst, jag ska prata med Silvia. -Det måste du.
Marco.
Jag vill att du ska förstå
att om jag gör det här jobbet, och gör det på det här sättet…
…är det för att ni ska vara stolta över mig.
-Hallå, Marco! -Varför dök inte du i också?
Hur skulle jag då kunnat filma dig? Det var grymt!
-Verkligen? -Hela pressen pratar om er två!
Verkligen?
Jag förstår att den här underskriften med borgmästaren idag är viktig.
Ja, det är den. Mycket.
Så kom igen! Vi måste dit!
Under tiden, går ni tillbaka till skolan.
Vi ses sen, i eftermiddag.
Om vi måste till skolan, så redigerar vi videon.
-Okej. -Kom igen.
Är det bra?
Här är jag.
Hur mår du? Allt okej med din son?
Vi mår bra. Hur är det med Cuki?
Han är okej, oroa dig inte. Han är hos doktorerna.
Han är bara rädd. Socialarbetarna är hos honom.
-Tack och lov. -Nej, vänta.
Salibu, hämta bollen.
RÄDDA BARNEN
Tack.
Här är bollen. Kan du ge den till honom?
Han tog med den från Senegal. Han säger att han vill bli proffs.
Okej. Vi ska heja på honom.
Salim, ursäkta mig.
God morgon.
Bonjour. Salam-aleikum.
Jag heter Adele.
Tillsammans med de ni ser här, ska vi ta hand om er.
Nu måste ni vänta här.
Sedan ska vi ta er till ett ställe där ni kan äta, tvätta er och byta om.
Allt som angår er, går genom mig.
Så ni måste lita på mig.
Välkomna till vår vackra stad.
Du sa inte vad ditt namn var. Ditt namn.
-Falah. -Falah.
Rania är på sjukhuset. Du kan hälsa på henne.
-Okej. Tack. -Följ med mig så överraskar vi henne.
-Hon är på fjärde våningen. -Okej.
Kan jag köpa några blommor?
-Kan jag? -Ja. Visst.
Hej.
Vi får hoppas att Rania tycker om besöket.
Den flickan är fortfarande ett mysterium för mig.
Hon har varit här i fyra månader och har inte lyckats integrera sig.
Hon var till och med hemma hos mig en hel dag, tillsammans med mina barn.
Vi hoppades hon skulle öppna sig lite, men ingen framgång.
Den här är tio euro.
Vad kan du berätta för mig?
Något nytt om barnen på centret som ska bli omplacerade?
Fjorton flickor är gäster hos Ursuliner-nunnorna.
-Här i stan? -Ja.
Och pojkarna? Kan vi ha kvar dem i Palermo?
Jag vet inte. Den enda lösningen för närvarande är Reggio Calabria.
Reggio Calabria?
Men Chiara, vi kommer skicka dem ännu längre bort!
Jag vet, pojkarna i laget har vållat uppståndelse.
De vägrar att göra någonting. Inte äta, inte prata, inte röra på sig.
Tonfisk och tomat?
Tomat och mozzarella?
En god arancini med kött?
En smörarancini?
Kom igen, ta den.
Jag förstår inte. Vad är det här, killar? En hungerstrejk?
Kom igen, ät! Ta den!
Ta den här arancinin!
En vägg av tystnad.
Killar, förstår ni att vi är på er sida?
Ingen sa att ni inte kommer kunna spela igen.
Ni kommer kunna spela, men i andra lag!
Vänta här. Jag går in först och ser hur hon mår.
Rania.
-Adele! -Hej.
Ser du? Jag lovade att komma och hälsa på dig.
Jag har en överraskning till dig.
Någon har kommit långt bort ifrån för att få träffa dig.
Vänta.
Kom.
Rania.
Vad har hänt? Rania?
Rania.
Rania?
Vill du inte träffa din bror?
Vad hände? Berättade han dåliga nyheter om din familj?
Hon öppnar inte.
Ropa på en sjuksköterska. Jag vet inte, någon!
Vad sa du till henne?
-Vad sa du? Vem är du? -Jag vet inte.
-Här är han.
Hon har stängt in sig i badrummet. Snälla, hjälp.
Oroa dig inte! Jag har skickat iväg honom!
Rania, öppna!
Öppna!
Rania, vad gör du? Är du galen? Kom ner.
Hallå!
Vart ska du?
Stopp!
Hallå!
Försiktigt.
-Nå? Vet vi vem han var? -Titta. Han kastade dem på mig.
Rania.
Om du vill att vi ska hjälpa dig, måste du berätta något för oss.
Du måste säga vem Falah är. Varför du är rädd för honom.
Varför tänkte du göra den där hemska saken innan?
Hon säger att Falah är hennes man.
Din man?
Hon blev bortgift när hon var tolv.
Hennes pappa sålde henne till Falah.
Han hade redan två fruar och behandlade henne som en slav.
Han kom bara för att ta henne härifrån, han tror allting är hans.
Men hon är inte hans.
Rania, du är inte hans.
Jag lovar att du aldrig behöver träffa Falah igen. Vi slänger ut honom.
Jag kommer tillbaka till dig snart.
Chiara, vi måste be pedagogerna göra skift.
-De måste titta till henne hela tiden. -Ja.
Hon får inte bli lämnad ensam.
Kom igen, rör på er!
Åh, Gud. Jag var död.
Jäklar också!
-Hej Adele. -Åh, hej.
Andrea kom och hämtade Silvia. De åkte för tio minuter sedan.
-Ja, jag hann inte. -Vi ses på Silvias kalas.
Visst. Jag tror att jag åtminstone kommer kunna blåsa ut ljusen med henne.
Sedan kanske vi kan prata om frukten.
-Det är väldigt viktigt! Livsviktigt! -Vill du prata om frukt?
Varför kan vi inte välja frukten våra barn äter i skolan?
-Är frukten i matsalen ekologisk? -Du har rätt. Så klart.
Ursäkta mig en minut.
Vi pratar om det senare för jag är väldigt intresserad.
-Hej då. -Hej då! Hallå?
Fru Adele, ursäkta mig men jag måste följa med min dotter.
-Va? Och tårtan? -Jag la tårtan i en speciell kartong.
Ni vet inte hur viktig den här tårtan är för mig idag.
Fråga efter Gianni.
Perfekt! Lämna kvittot till mig, tack. Tack så mycket.
Kom igen, putta.
-Hallå! -Hej!
Vi är väldigt seriösa här!
Vi förbereder ett disco till Silvia och hennes kompisar.
Visste du att din son är dj?
-Dj Dynamit! -Jaså?
Visa mamma din dykning. Hämta den. Hämta videon.
Det är det enda han har pratat om.
Om den här fantastiska dagen, att ni dök ner i havet ni två.
-Verkligen? -Jag är stolt över er! Kom hit.
-Nej. Gjorde de en video? -Titta. Vi är kändisar!
Vi har massor med visningar och de fortsätter öka.
-Stjärnor på webben! -Vi är virala nu!
-Virala? -Titta!
Jösses, titta.
Är du galen? Du dyker ner i hamnen så där?
Åh, älskling. Är du en idrottsman?
Pappa, mormor och jag blåste upp 20. Nu ska vi hänga upp dem!
Jättebra, älskling!
Sötnos, du är så fin!
Har du sett?
Har du sett vad mamma tagit med? Tårtan du ville ha.
Titta på den!
Älskling?
-Hon är väldigt arg. -Jag såg det.
Du kanske skulle gå och prata med henne?
Gör mig en tjänst, mamma. Ställ in den i kylen.
-Jag tror det är rätta ögonblicket. -Ja, med detsamma!
Det är dags att hon blir vuxen.
Silvia?
Älskling?
-Är du arg på mig? -Ja.
För det du läste i tidningen?
Varför berättar du bara sagor för mig? Tror du jag är liten och dum?
Jag är inte dum. Du har fel!
Skämtar du?
Det vet jag väldigt väl!
Älskling.
Jag var dum.
Jag ville bara berätta om de fina sakerna jag hittade på till dig.
Jag tycker inte om dem längre.
Jag avskyr regnbågar och enhörningar nu.
Vet du vad de riktiga sagorna är? De du läste om i den där tidningen.
De är bara ord som förklarar vad jag gör.
De där barnen är inte mina barn. Jag tar bara hand om dem.
-Varför står inte allt det i tidningen? -Okej. De begick ett misstag.
Jag tror inte på dig.
Förlåt, Silvia.
Lyssna noga på mig.
Försök att tänka dig en riktigt lång resa.
Alldeles ensam.
Och när du kommer fram, är du i ett land där du inte känner någon.
Du talar inte språket.
Skulle du inte vilja att någon som jag tar emot dig?
Som tar hand om dig och får dig att känna dig mindre ledsen?
Om du är sjuk, ringer hon doktorn.
Eller skriver in dig i skolan och pratar med lärarna.
Skulle det inte bli mindre läskigt att vara hemifrån?
Varför skulle jag vara själv på ett sådant ställe? Vill ni skicka mig dit?
Nej, älskling. Vad säger du?
Du behöver inte fly.
-Behöver de fly? -Ja.
Varför måste de fly?
De måste fly
för att där de kommer ifrån, tar folk inte hand om varandra.
De krigar, släpper bomber.
Eller så finns det ingenting att äta. Barnen blir sjuka.
Så de måste fly för att hitta ett ställe…
…där de kan leva i fred.
Och det är svårt, vet du.
De åker på en lång resa.
De måste korsa öknen och havet.
Varför är barnen ensamma?
Under resan kan det hända att deras mammor och pappor…
…inte klarar sig.
Dör de?
Det räcker! Varför berättar du det här?
Vill du att jag ska gråta?
-Jag försöker bara… -Jag vill inte att du förklarar.
-Och jag vill inte att du pratar med mig. -Vänta. Lyssna på mig en stund.
Silvia!
-Älskling… -Jag vill inte se dig längre!
Du är dum!
Sagor passar inte.
Men inte heller sanningen!
Vet du vad hon sa, mamma?
-Jag är dum, att jag fick henne att gråta. -Du vet att hon inte tycker det.
Titta. Varför tar du inte på dig den här istället för dina vanliga byxor?
Den passar väldigt bra till en ceremoni. Jag gav den till dig.
Vet du vad jag tror?
Att jag har förstört hennes dag.
Jag har förstört födelsedagen, och kanske hennes liv!
Överdriv inte!
Det är lite traumatiskt att gå från en rosamålad gata
till kriget i Syrien på en dag!
Det finns ingen bot mot vad vi alla måste stå ut med!
Du kan lära henne att leva i den här världen.
-Hur ska jag veta hur man gör det? -Ingen vet!
Det är inte tårtan jag ville ha! Det är inte den rätta!
Hör du henne?
GRATTIS SILVIA
-Jag vill inte ha en sån tårta! -Älskling.
-Vad har hänt? -Titta.
-Det är inte sant. En jordgubbstårta! -Tur att hon envisades med att se den.
Men jag lovar att jag beställde en med körsbär!
Nej, du gjorde det med flit. Du vet att jag inte kan äta jordgubbar!
Gumman, det gjorde jag inte. Jag vet att du är allergisk mot jordgubbar.
Jag tror dig inte. Jag tror dig inte!
-Det räcker! -Vad säger du? Menar du det?
Herregud.
-Tittar du på mig? -Vad? Kom igen!
Han tittar på mig istället för att göra något! Han bara tittar på mig!
-Jag ringer konditoriet. -Ja, ring konditoriet.
-Vad ska jag säga? -Till och med "Vad ska jag säga?"
Du, jag gör det. Det går snabbare. Tack!
-Kan jag tala med ägaren? -Hon har inte kommit än.
Åh.
-Ni är Gianni, inte sant? -Ja, precis.
Jag kom förbi för en timme sedan för att hämta en tårta.
-Ja, jag minns. -Vi insåg att det är en jordgubbstårta,
och vi hade beställt en körsbärstårta.
-Min dotter är allergisk mot jordgubbar. -Åh, jag ber om ursäkt.
Så vi måste beställa en annan tårta, en med körsbär.
-Okej, perfekt. -Snälla.
Som jag sa i morse, en med körsbär.
-Okej, det blir bra. -Tack.
-Hej då.
Åh, Gud. Ser du? Klart! Vi löste allting.
Du sa att du beställde tårtan igår.
Men du beställde den i morse. Hade du glömt?
Kom igen. Vad spelar det för roll?
Vad som är viktigt är att du nu får tårtan du ville ha.
Du är en lögnare.
Silvia!
Hon är tuff!
Mamma, du är fin i den klänningen. Du ser ut som en rådgivare.
Har mormor betalat dig för att säga det?
Nej! Han har rätt. Den är jättefin på dig!
Du också?
Silvia.
Förlåt. Du har rätt. Jag ljög för dig.
Jag beställde inte tårtan igår. Jag beställde den i morse.
Jag lovar att jag gick förbi igår men det var sent och det var stängt.
Gå iväg. Jag vill inte lyssna på dig längre. Okej?
Vad spelar det för roll? Snart kommer körsbärstårtan du ville ha.
Varför tänker vi inte på kalaset?
Förstår du inte att jag inte vill ha det längre?
Silvia.
Silvia, sluta nu!
Silvia.
Silvia, snälla.
Jag vill inte stanna hos dig längre. Jag vill bo hos pappa.
Åh, Massimo! Var är arbetarna som skulle sätta upp fotona?
Vad har hänt? Jag trodde att allting skulle vara installerat och färdigt.
Invigningen är om två timmar!
De gick. Förstår du? Alla har gått!
Adele, har du sett? Jag skulle precis ringa dig.
Det är för att rådhuset inte har betalat dem på länge.
De skulle betala de gamla räkningarna idag och istället…
Jäklar! Varför måste allt hända idag?
-Jag är ledsen. -Vad kan jag säga?
-Jag tar hem dem. -Nej, nej!
Glöm det!
Jag bryr mig om projektet. Vi kan inte ge upp den här utställningen!
Vad ska vi göra? Hänga upp dem på väggarna med häftstift?
Jag vet inte. Men rör ingenting. Vi hittar en lösning. Snälla!
Adele, ursäkta, men vi har ett större problem, väldigt brådskande.
Det är angående Auroracentrets pojkar, de med fotbollslaget.
-Ja? -De rymde. De försvann!
-Va? -Ja.
Sedan ringde de från kontoret och sa att de hade hittat dem.
Gissa var de är?
Hur tog de sig in?
-Äntligen är ni här! -Vad har hänt?
Om folk får reda på det här, blir det problem för alla.
För dem, för mig, för fotbollsföreningen.
Titta på planen. Vi planterade precis gräset.
Det får inte ens röras.
Och de här uslingarna vill invadera planen och trampa ner den.
Ni måste ta med er de här infödingarna härifrån.
Annars blir jag avskedad och de blir anmälda.
Okej.
Nå?
Kan ni förklara vad ni håller på med? Vad har flugit i er?
Är det så här man protesterar?
Vi vill att ni lyssnar på oss. Ni skickade ut alla.
Vi tänker inte gå härifrån förrän vi vet att vi får stanna i Palermo.
Du är Rory, eller hur?
-Ja. -Går du går andra året på italienskan?
-Ja. -Jag också.
-Vad heter du? -David.
Pojkar, jag vet väldigt väl att det är tufft för er.
Det är jobbigt att lämna staden och allt ni gör här.
Men lyssna på mig en minut.
Ni kommer dra på er problem bara för att få sparka boll.
Det är inte bara att sparka boll.
Ni ockuperar Palermostadion. Inser ni det?
Ni kan bli anmälda!
Är det så ni vill stanna i staden? Genom att hamna i fängelse?
Vi vill stanna i Palermo och spela vår final.
På välkomstcentret höll vi oss alltid för oss själva. Ingen kände oss.
Sedan vi började spela fotboll, blev vi vänner med andra lag.
De tar med oss på fester, hem till dem, och visar oss staden.
Det är inte bara spark på en boll.
Först var det ett spel,
men nu är det vårt liv.
Jag tror inte vi kan hitta ett ställe till dem i Palermo.
Jag har försökt sedan i morse. Jag har ringt alla, men utan framgång.
Bara i Reggio Calabria, och vi borde vara tacksamma för det.
Vi måste hitta ett sätt att göra ett trolleritrick.
Men hur?
Så, om jag låter er stanna i Palermo…
Adele, gör det inte! Var ska du göra av dem?
-Jag vet inte. Vi måste göra det. -Till ikväll?
Visst, till ikväll! Annars hade det varit för lätt.
Så, jag kan hjälpa er. Men då måste ni ge mig ett handtag.
För det är en väldigt svår dag.
Problemen dyker upp som svampar. Giftiga, dessutom!
Vad skulle vi göra?
Följ mig.
Vi går.
Snabbt.
God morgon allihop och tack för att ni kom hit!
Jag ska förklara varför den här dagen är så viktig.
Vi behövde ett protokoll.
Vi behövde skapa en plattform som sammanförde alla aspekter
av livet för en utländsk minderårig i den här staden.
När vi går ut ur den här byggnaden, har saker förändrats för oss och för dem.
När det här skrivs på, kan varje invånare i Palermo skriva upp sig på en lista
och bli frivillig förmyndare till en minderårig.
De här barnen är inte ett straff, de är inte en börda!
Låt dem studera med oss, arbeta med oss.
Jag tror att när tiden är inne,
kommer det inte längre finnas någon klyfta mellan oss och dem.
Det kommer bli en vacker tid!
Tack.
-Nå? -Väldigt fint, Adele.
En utomordentlig idé.
-Tack. -Ja, den kommer få ett enormt genomslag.
-En verkligt rörande utställning. -Jag är så glad.
-Ska vi gå? -Det gör vi.
Äntligen, underskriften, borgmästaren.
Vilken tråkmåns. Ge mig kameran!
Din mamma fick den galna idén att ha den här utställningen.
Vem får galna idéer? Galna människor!
Bara hon kunde komma på idén att ha mänskliga stafflin.
God kväll till er alla.
Tack för att ni kommit till det här viktiga mötet.
Underskriften av protokollet
för ensamkommande barns säkerhet.
Ministern skulle ha varit med oss
men en programändring tog honom till en annan stad.
Tålamod.
Jag vill tacka alla institutioner i staden
som samarbetat för att skapa dokumentet.
Vårt rådhus, universitetet, allmänna domstolen, ungdomsdomstolen,
centrala polisstationen, hälso- och skolinstitutioner.
Men framförallt, vill jag tacka rådgivare Adele Cucci.
Som, med den stora entusiasm och beslutsamhet som karakteriserar henne,
gjorde allt, verkligen allt, tro mig, för att komma så här långt.
Vi var först i Europa med idén om en mottagandemodell för minderåriga.
Och det är en ära att regeringen anser det här protokollet
vara första steget mot en nödvändig lag som inte längre kan skjutas upp.
Mänsklig rörelsefrihet är en strukturell faktor i vårt samhälle,
och inte en säkerhetsfråga.
Vi arbetar för att migration inte längre ska betyda lidande,
utan rörelsefrihet som en mänsklig rättighet.
Det är vår dröm.
Men nu går vi tillbaka till verkligheten och skriver på det här protokollet.
Tack, pojkar. Ha det så roligt och ät.
Tack.
Tack. Men nu måste ni hålla ert löfte.
Självklart, det ska jag. Ett löfte är ett löfte. Eller hur?
-Okej. Vi får se. -Vi får se.
Tack pojkar. Tusen Tack. Tack.
Tack.
Låt mig sätta mig ner. Jag har ont i fötterna.
Vi har nått 30 000 visningar.
-Är det bra? Jag förstår inte. -Mer eller mindre.
Det betyder att idag är vi berömda och imorgon bryr sig ingen.
Visst. Han är alltid positiv.
Vänta lite. Du säger att vi är berömda idag?
Då utnyttjar vi det! Sätt på kameran.
Kom hit. Skynda er!
Hej. Mitt namn är Adele och han är Marco. Min son.
Skulle ni tro mig om jag berättade att den vackraste saken i världen
är att se ett barn i ögonen efter att ha räddat hans liv?
Du blir också mycket mer populär.
Jag har goda nyheter till er!
Från och med idag, ger jag er chansen
att få uppleva den drömmen.
-Kollar du mobilen istället? -Det är enkelt.
Du ska komma till rådhuset, till mig,
till socialpolitiksrådgivarens kontor.
och skriva upp dig på listan över frivilliga förmyndare.
Efter en kort förberedande kurs
kan du ta hand om ett eller fler barn.
För, tro mig, att ta hand om ett barn…
…är som att rädda världen.
Jag väntar på dig.
Tack.
Nå? Vad har hänt?
Det verkar som om hon steg upp och gick. Bara så där.
Jag bad att hon skulle vara övervakad, att inte bli lämnad ensam. Eller hur?
Faktum är att jag var med henne hela tiden.
Jag gick bara ut för att skaffa en flaska vatten.
Hur är det möjligt att en minderårig stiger upp och går ut från ett sjukhus?
Det är tusentals personer här, det är inte lätt att bevaka alla.
Åh, herregud.
Salim…
…förstod du någonting? Vad sa Falah till henne?
Det första han sa var: "Hej Rania. Hur mår du?"
Sen sa han: "Du förväntade dig inte att se mig?"
Han viskade någonting. Jag förstod det inte.
Han kanske hotade henne.
Kanske.
De hotar med att hämnas på deras familjer.
Så, vad ska vi göra nu?
-Självklart måste vi anmäla henne saknad. -Ja, men under tiden letar vi efter henne.
Salim, kan du komma på något ställe?
Den flickan kan föda närsomhelst.
Vi går till Kalida.
-Hej Kalida. -Hej Salim.
-Hej Salim. Hur mår du? -Bra.
Sett den här flickan någonstans?
-Hon var på sjukhuset, vi letar. -Nej. Tyvärr.
-Har du sett den här flickan? -Nej.
Har du sett den här flickan, min vän?
Tyvärr.
-Tack. -Hej då.
-Hej då! -Okej, hej då.
-Salut. -Oui, salut.
Laura!
-Jag känner dig! -Jag känner dig också.
Minns du? Adele Cucci.
Ditt namn är…
-Coffi. -…Coffi! Coffi!
Du ville bli snickare! Vad gör du här? Ville inte du bygga båtar?
-Nej, jag vill tjäna pengar, inte båtar. -Hör här, Coffi, jag behöver hjälp.
Jag letar efter den här flickan. I själva verket är hon ett barn.
Hon heter Rania. Hon är gravid.
-Nej, nej. -Har du inte sett henne?
Jag känner henne inte.
-Det är viktigt. Försök komma ihåg. -Jag vill inte få problem.
Tack.
Kom igen!
En fin aubergine, vill ni ha den?
Vänta. Jag tar hand om det.
Hej, killar.
Har ni sett den här flickan? Hon låg på sjukhus.
Det här är en 14-åring.
Och en elak man kommer in…
Rania är min.
Rania är min, ni kan inte ta henne!
Om jag hittar henne, tar jag med henne hem.
Rania är någonstans. Ensam.
Hon kan dö på grund av dig. Förstår du?
-Jag har ringt polisen åt dig. -Vad har hänt här?
-Jag sa, vad har hänt här? -Ursäkta mig, jag ville inte störa.
-Rania är inte din! -Låt dem jobba!
Jag sa gå!
Jag går ut.
-Kom igen. -Jag vill inte se dig här längre!
-Vi går. -Ge er av!
-Vänta! -Gå. Jag sa ge er av.
-Kom! -Vad var det jag sa…
-Kom igen! -Nej! Jag vill inte att han ska vinna!
Förstått? Vi måste gå, Salim!
-Vi måste anmäla dem. Förstått? -De är farliga människor.
Lugna dig.
Hur kan jag lugna mig?
Hur kan jag? Jag orsakade det här kaoset!
Jag tog med Falah till sjukhuset, till Rania!
Det enda som tröstar mig…
…är att Rania åtminstone inte är i hans händer.
Hon är ensam någonstans.
Stackars Rania.
-Hallå? -Hallå, Adele?
Adele? Förlåt att jag skriker, men jag hör inte! Det är stort kaos här.
Nej, nej. Jag hör dig inte. Vad är det?
Om jag säger det, tror du det inte. Du måste komma direkt till kontoret.
-Ja, men jag vill gå till Silvia. -Va?
Caterina, jag vill gå till Silvia.
Du kan gå till Silvia sedan. Du har åstadkommit ett mirakel. Du måste se!
Och sedan måste vi lösa problemet med killarna från fotbollslaget.
-De vill prata med dig. -Okej.
Jag väntar på dig.
-Vi kör till rådhuset. -Okej, visst.
-Hallå? -Marco, hej. Det är jag.
Hur går det? Är allt bra? Är Silvia arg?
Flickorna är här ute, men Silvia och pappa pratar i sovrummet ännu.
Hämtade du tårtan?
-Gjorde de den rätta den här gången? -Inte än.
Jag kan inte komma till er än.
Mamma, lyssna. Om det är så viktigt, tar jag hand om Silvia.
-Oroa dig inte. Kom när du kan. -Tack.
Hej då, min älskling.
Hej då.
-Förnamn och efternamn? -Russo Antonina.
-Född i? -Palermo.
Ursäkta mig ett ögonblick. Äntligen är du här!
Vad har hänt?
Precis efter din vädjan började folk komma hit.
Så jag förklarade för dem att vi behöver organisera oss
och att vi är operativa från imorgon. De vill lämna sina namn i alla fall.
-Men det finns dåliga nyheter. -Självklart.
Vi hittade ingen bostad till killarna från fotbollslaget.
-Nej! -Jag vet.
En buss kommer för att ta dem till Reggio Calabria.
-Vänta. Var är de? -Jag tog in dem till biblioteket.
Jag har en idé!
Hej, killar! Kom, vi går! Snabbt!
Kom igen.
Ursäkta mig!
Först och främst, vill jag tacka er
för att ni svarat på min vädjan.
Pojkarna ni ser här är duktiga fotbollsspelare.
De är desperata för de fick reda på att de måste lämna Palermo.
Det innebär för dem,
att de måste avstå från den avgörande finalen i mästerskapet.
Jag frågar bara om någon av er, av en händelse,
från ikväll, kan ge dem husrum.
En madrass är tillräckligt, en tältsäng, en sovsäck. Vad ni än har!
Det skulle vara jätteviktigt.
Vi har något att erbjuda. Ett hem, en familj.
Jag har ett ledigt rum. Min dotter har åkt till London!
Det går bra för oss. Om det är okej för honom att sova på soffan.
-Ja, hallå Adele? -Domaren, jag är på rådhuset.
-Jag vill visa dig något. -Ja, vad?
Här. Ser du dem?
Alla de här människorna är villiga
att ta hem en pojke från Auroracentret.
Jag behöver bara ert tillstånd.
Ser ni? Inte ens gatustånd behövdes.
Jag ser det, Adele! Jag gratulerar!
Adele, jag lämnade precis kontoret för att gå till ett möte.
Men oroa er inte. Det är inget viktigt.
De kan vänta. Jag går tillbaka och ordnar de nödvändiga dokumenten.
Tack, domaren!
Pojkar, vi har ett hem till er alla.
-Bravo! Heja Adele! -Tack.
Vinner vi turneringen, tillägnar vi dig vinsten!
-Frun, ursäkta oss igen för misstaget. -Glöm det. Sånt händer.
-Här. Körsbärstårtan. -Körsbär, eller hur?
-Körsbär, körsbär. -Vad är det?
Jag tror inte mina ögon!
Det där är min bil!
Snälla frun! Kan ni ringa polisen?
Åh!
Vad gör ni?
Vi sticker!
-Här är hon! -Här är hon äntligen!
God kväll allesammans.
-Adele, äntligen. -Här är jag.
Förlåt att jag är sen.
Vi har bestämt vad vi ska göra med frukten. Vi måste prata om det.
Ja. Men först ska vi tänka på tårtan och sedan frukten. Okej?
-Var är Silvia? -Hon sprang in på sitt rum.
Hon försvann så fort hon hörde att du kom!
Ursäkta mig.
Vi ordnar ljusen. Kom igen, hjälp mig allihop.
Silvia, min älskling…
Sover hon?
Jag skulle också vilja få sova gott.
Jag är så trött.
Jag ville att du skulle få en så fin dag. Men allt blev fel.
Jäklar!
Lilla gumman, vart ska du gå?
Du har en riktigt korkad mamma.
Jag trodde att inte berätta för dig om alla dåliga saker i världen…
…skulle hjälpa dig att bli lyckligare.
Något speciellt hände idag.
Världen kom till dig.
Den knackade på dörren.
Vet du vad den gjorde? Så här. Titta.
Knack!
Här är den.
En överraskning.
Det händer så där, och du vet inte om det är bra eller dåligt.
Men om du lämnar den därute, hur skulle du någonsin veta?
Så du har två möjligheter.
Stånga dörren och fortsätta drömma om dina regnbågar,
eller…
Eller?
Eller…
…så kan du låta överraskningen komma in.
Men du måste veta att från den stunden, kommer ditt liv inte vara detsamma.
Och ingen kan bestämma det åt dig. Ingen kan tvinga dig.
Du måste bestämma.
Jag kan bara säga vad som hände mig.
Många, många barn knackade på min dörr.
Och jag öppnade, varje gång.
Och om jag gick tillbaka, skulle jag göra om det.
För du och jag är lyckligt lottade.
Du och jag behöver inte skiljas åt.
Du och jag är här tillsammans för alltid.
Och det är den finaste saken i världen.
Kom igen, Silvia.
Förstör inte din födelsedag.
Körsbärstårtan är där ute. Den du ville ha!
Och alla dina tjejkompisar undrar:
"När kommer Silvia? Hon måste blåsa ut ljusen."
Och du måste önska dig något fantastiskt!
När jag blir stor vill jag göra ditt jobb.
Men jag tror jag måste ändra min önskning nu.
-Ha den äran idag! -Ha den äran idag!
-Ha den äran kära Silvia! -Ha den äran kära Silvia!
-Ha den äran idag! -Ha den äran idag!
Nej, älskling. Det måste vara ett misstag. Oroa dig inte.
-Jag vill se vem det är! -Ja, men…
Silvia, vad gör du?
Vänta lite!
Rania? Rania!
Lilla gumman, var har du varit? Jag letade överallt efter dig!
-Pappa, det är en sjuk flicka! -Vad är det som händer?
-Skynda dig! -Var inte rädd.
Åh, herregud. Jag tror det är värkar. Hon ska föda om några dagar.
Inte dagar, minuter. Öppna, kom igen.
Okej, försiktigt. Kom hit.
-Vi lyfter upp henne lite. -Rania.
-Rania, vi är här nu! -Du måste lägga dig ner.
Ring en ambulans. Okej? Förbered rena lakan och handdukar.
-Och koka lite vatten! -Ja.
Hej. Tack och lov att ni kom.
Den här vägen, tack.
-Kvinnan som föder? -Längst bort, till höger, tack.
Silvia!
-Silvia! -Tack och lov att det gick bra.
-Vad fin. -Vacker!
Det är en flicka!
Silvia.
Ha den äran idag!
Ha den äran kära Silvia!
Ha den äran idag!
Kom du på någon annan önskning?
-Det är… -Nej, du får inte säga det!
Det är samma som förut.
Hurra för Silvia!
-Grattis! -Hurra för Silvia!
Åh, mamma! Vi måste ställa en sista fråga.
Fram med det.
Hur känns det att vara den Stora modern?
Vet ni vad?
Jag är inte den Stora modern.
Palermo är den Stora modern.
Och alla människor som vet att kulturella skillnader inte är farliga,
utan en tillgång.
Alla de som vet att ingen väljer var de föds.
Alla de som välkomnar migranter som barn.
Och, så klart, som barn som behöver oss.
Och vi är här.
Vi vill vara här.
EFTER UNDERSKRIFTEN AV PROTOKOLLET OM FRIVILLIGA FÖRMYNDARE
I APRIL 2017, GODKÄNDES LAG 47,
SOM TILLSKRIVER ENSAMKOMMANDE UTLÄNDSKA MINDERÅRIGA,
SAMMA RÄTTIGHETER SOM BARN TILL ITALIENSKA MEDBORGARE
ELLER DE FRÅN EUROPEISKA UNIONEN.
Undertexter: Karin Dolk