Downloaded from YTS.MX
‫- סרט תיעודי מקורי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אנשים רבים אומרים שהתמנון דומה חייזר.‬
‫אבל מה שמוזר הוא שככל שמתקרבים אליהם,‬
‫כך מבינים כמה אנחנו דומים במובנים רבים.‬
‫אתה נכנס לעולם שונה לחלוטין.‬
‫זאת הרגשה מדהימה.‬
‫ואתה חש שאתה עומד לפתחו‬ ‫של משהו יוצא מן הכלל.‬
‫אבל אתה מבין שיש גבול שאסור לך לחצות.‬
‫זה היה די מזמן, היום בו הכול התחיל.‬
‫- הכף המערבי, דרום אפריקה -‬
‫המקום הזה בקצה אפריקה‬ ‫מוכר בשם "כף הסערות".‬
‫אני זוכר מילדותי בעיקר‬
‫את החוף הסלעי, הכרית (אזור הגאות והשפל)‬ ‫ויער האצות התת ימי.‬
‫הייתה לנו בקתת עץ קטנה‬
‫שהייתה נמוכה מסימן הגאות.‬
‫אז כשהסערות העצומות הגיעו,‬
‫מי האוקיינוס היו מנפצים את הדלתות‬ ‫וממלאים את חלקו התחתון של הבית.‬
‫כילד, זה היה מסעיר ביותר‬
‫לחיות ממש בתוך עוצמתו‬ ‫של האוקיינוס האטלנטי הענק.‬
‫רוב ילדותי עברה בבריכות הסלע,‬
‫בצלילות ביער האצות הרדוד.‬
‫זה מה שהכי אהבתי לעשות.‬
‫חיי כמבוגר הרחיקו אותי מזה.‬
‫וזה היה בסדר בהתחלה.‬
‫עד שהגעתי למרכז מדבר הקלהארי,‬ ‫לפני כ-20 שנה.‬
‫עשיתי סרט בשם "הריקוד הגדול" יחד עם אחי,‬
‫ואז פגשתי בגברים האלה,‬ ‫שהם בטח מהגששים הטובים בעולם.‬
‫הצפייה באותם גברים‬
‫מעמיקים בסימנים המופלאים,‬ ‫הנחבאים ביותר של הטבע,‬
‫דברים שעיני לא הצליחה לראות אפילו,‬
‫ואז עוקבים אחריהם, לפעמים במשך שעות,‬
‫ומוצאים חיות נסתרות בנוף...‬
‫זו הייתה חוויה מופלאה.‬
‫כלומר, הם פשוט היו בתוככי העולם הטבעי.‬
‫ויכולתי לחוש שאני נמצא מחוץ לו.‬
‫וחשתי כמיהה עמוקה להיות בתוך העולם הזה.‬
‫- 18 שנה לאחר מכן -‬
‫עברתי שנתיים של גיהינום מוחלט.‬
‫עבדתי קשה זמן רב...‬
‫- קרייג פוסטר -‬
‫פשוט התשתי את עצמי.‬
‫לא ישנתי כראוי במשך חודשים.‬
‫משפחתי סבלה.‬
‫ונהייתי חולה מכל הלחץ.‬
‫הנפש שלי לא הצליחה להתמודד עם הכול.‬
‫ולא רציתי לראות‬ ‫מצלמה או אולפן עריכה לעולם.‬
‫לא יכולתי אפילו להתמודד עם זה.‬
‫התכלית הגדולה של חייך עכשיו...‬
‫מפורקת.‬
‫ויש לך ילד צעיר שמתבגר,‬
‫טום.‬
‫במצב הזה לא הייתי מסוגל‬ ‫להיות אבא טוב לבני.‬
‫הייתי זקוק לשינוי קיצוני.‬
‫ושאבתי השראה מילדותי,‬
‫ושאבתי השראה מאותם גששים מומחים‬
‫איתם עבדתי בקלהארי.‬
‫והדרך היחידה לעשות זאת שהכרתי הייתה...‬ ‫להיות באוקיינוס.‬
‫בהתחלה קשה להיכנס למים.‬
‫זהו אחד המקומות הפראיים,‬ ‫המפחידים ביותר לשחייה בעולם.‬
‫טמפרטורת המים יורדת עד לשמונה, תשע מעלות.‬
‫הקור עוצר את נשימתך.‬
‫ואתה פשוט צריך להירגע.‬
‫ואז אתה זוכה בפרק זמן יפהפה,‬ ‫של עשר, חמש עשרה דקות.‬
‫פתאום...‬
‫אתה מרגיש שהכול בסדר.‬
‫הקור מחדד את המוח‬
‫בגלל שאתה מקבל שטף של כימיקלים‬ ‫בכל פעם שאתה שוקע במים הקרים.‬
‫כל הגוף שלך מתעורר לחיים.‬
‫ואז, כשהגוף שלך מסתגל,‬ ‫זה הופך לקל יותר ויותר.‬
‫ובסופו של דבר,‬
‫אחרי שנה בערך,‬
‫אתה מתחיל להשתוקק לקור.‬
‫מה שכל כך מדהים בסביבה הזו‬
‫זה שאתה ביער תלת ממדי‬
‫ואתה יכול לקפוץ מהצמרת ולהגיע לאן שתרצה.‬
‫אתה עף, בעצם.‬
‫באותה המידה יכולת להיות על כוכב אחר.‬
‫באופן טבעי אתה רגוע יותר במים.‬
‫אתה מצליח לעצור את הנשימה לזמן ארוך יותר.‬
‫לא מאוד נוח לי לסחוב מכל חמצן‬ ‫ביער אצות סבוך.‬
‫אני רוצה יותר להיות כמו דו-חי.‬
‫אינסטינקט פנימי הנחה אותי‬ ‫לא ללבוש חליפת צלילה.‬
‫אם אתה באמת רוצה להתקרב ל...‬
‫סביבה כזו,‬
‫יהיה לך קל יותר ללא חוצץ בינך לסביבה.‬
‫ופתאום שמתי לב שיש לי כוחות‬ ‫לצלם ולהסריט שוב.‬
‫ואז לקחתי שוב את המצלמה שלי‬
‫והתחלתי לעשות את מה שאני אוהב ויודע.‬
‫החיות הן מאוד אקזוטיות ומוזרות.‬
‫זה הרבה יותר קיצוני‬ ‫מהמדע הבדיוני הכי מטורף שלנו.‬
‫אני זוכר את היום שבו הכול התחיל.‬
‫מצאתי אזור מיוחד מאוד‬
‫שמוגן על ידי שטח גדול של יער אצות.‬
‫כי היער עצמו למעשה ממלא את הגאות בטחב.‬
‫וכל היער מסביב‬
‫עכור לגמרי ואי אפשר לראות דבר.‬
‫ויש טלאי קטן של 200 מטר‬ ‫בו אפשר לצלול ולהתבונן.‬
‫וזה מקום מדהים.‬
‫ואני זוכר צורה מוזרה משמאלי‬
‫ושירדתי...‬
‫וראיתי משהו מוזר מאוד.‬
‫אפילו הדגים נראו מבולבלים.‬
‫ואז, פתאום...‬
‫באותו רגע לא ידעתי‬
‫שראיתי משהו יוצא מגדר הרגיל.‬
‫הגעתי בסוף כל הדרמה.‬
‫אתה חושב,‬ ‫"מה לעזאזל החיה הזאת עושה?"‬
‫ואני חושב שהיא קצת פחדה ממני,‬
‫אז היא הרימה חתיכת...‬
‫אצה כל כך חלקלקה‬ ‫שבקושי אפשר לתפוס אותה ביד.‬
‫ופשוט כרכה אותה סביב עצמה כגלימה מדהימה‬
‫ובהתה בי דרך החרך הקטן.‬
‫ואז, בום.‬
‫היא נעלמה.‬
‫קשה להסביר את זה,‬
‫אבל לפעמים יש לך תחושה,‬
‫אתה יודע שיש ביצור הזה‬ ‫משהו מאוד יוצא דופן.‬
‫יש כאן משהו ללמוד.‬
‫יש בה משהו מיוחד.‬
‫ואז חשבתי על רעיון מטורף.‬
‫מה יקרה אם אלך כל יום?‬
‫מה יקרה אם לא אחסיר אף יום?‬
‫- יום 1 -‬
‫ובתחילה היה ברור שהנוכחות שלי משפיעה עליה,‬
‫אז חשבתי, "אני פשוט אשאיר את המצלמה שם‬
‫והיא תתעד את שגרת יומה."‬
‫היא רואה את הדבר החדש , הנוצץ הזה ביער.‬
‫מתקרבת אל זה עם מגן,‬
‫ולמקרה שזה יתקוף אותה, היא מרימה את המגן.‬
‫זה משהו אחר. זה מעניין.‬
‫נוגעת בזה, ממששת את זה, טועמת את זה.‬
‫לפעמים, כשהייתה רוצה לשחק,‬ ‫לא יכולתי להשאיר את המצלמה שם לזמן רב.‬
‫היא הייתה מושכת אותה אליה.‬
‫הייתי צריך ללכת לשם כל יום‬ ‫כדי באמת להכיר את סביבתה טוב יותר.‬
‫בתחילה, הכול נראה כמו עוד מאותו הדבר.‬
‫אבל אחרי זמן מה, אתה מתחיל להבחין‬ ‫בין סוגי היער השונים.‬
‫יש את היער עם הצמיחה הוותיקה.‬
‫יש את היער עם הרבה אצות שונות‬ ‫שגדלות בתחתיתו.‬
‫יש את היער הערפילי.‬
‫במהלך מיפוי הסביבה הקרובה למאורה שלה,‬
‫נדהמתי לראות מערות קטנות,‬ ‫קרובות מאוד אליה,‬
‫מלאות בכרישי גלדן מפוספס.‬
‫ואלה הטורפים הרציניים ביותר שלה. ‬
‫העור שלהם מפוספס.‬ ‫לכן הם נקראים גם כרישי פיג'מה.‬
‫הם לא טורפים חזותיים,‬
‫אבל יש להם חוש ריח מדהים.‬
‫והם תוקפניים ביותר.‬
‫הם יכולים לדחוף את האף שלהם לסדק קטן.‬
‫אז הם טורפי תמנונים קטנים וקטלניים.‬
‫וחשבתי לעצמי, "כמה זמן ייקח‬ ‫עד שיקרה משהו עם החיות האלה?"‬
‫- יום 26 -‬
‫אחרי שביקרתי אצלה יותר ויותר,‬
‫היה רגע ברור בו...‬
‫הפחד הזה שכך באופן ניכר.‬
‫היא הייתה רואה תנועה גדולה ונבהלת‬ ‫ואז מסתכלת, "זה הוא".‬
‫ואז היא הייתה יוצאת בסקרנות רבה.‬
‫מאוד מתעניינת, מאוד סקרנית,‬ ‫אבל לא לוקחת סיכונים מטופשים.‬
‫שומרת את כל שאר הזרועות מחוברות למאורה‬
‫ואת כריות ההצמדה במקומן.‬
‫ואז זה פשוט קורה.‬
‫הושטתי מעט את ידי.‬
‫משהו קורה כשהחיה הזאת יוצרת קשר.‬
‫אבל, בשלב מסוים, אתה צריך לנשום.‬
‫אז צריך, בעדינות רבה,‬ ‫להיחלץ מכריות ההדבקה ‬
‫מבלי להפריע לה,‬
‫כך שתוכל לעלות לפני המים ולנשום.‬
‫אין ספק שהרגע הכי עוצמתי‬
‫הוא כשהיא יוצאת מהמאורה,‬
‫כי אז אתה יודע שיש אמון מלא.‬
‫היא לא משאירה את הזרועות מאחור,‬ ‫למקרה שתצטרך לסגת.‬
‫זה כאילו, "אני סומכת לגמרי על בן האדם הזה‬
‫ואני יוצאת מהמאורה‬
‫ואני אמשיך בעיסוקיי."‬
‫התחלתי לראות דברים די מדהימים.‬
‫הם יכולים להיראות קוצניים,‬ ‫הם יכולים להיראות חלקים.‬
‫להצמיח קרניים על ראשם.‬
‫הם יכולים להתאים צבע, מרקם, דפוס, עור.‬
‫זה יפהפה.‬
‫רוב הזמן היא מרחפת בעזרת זרם הסילון‬ ‫או זוחלת או שוחה.‬
‫אבל מדי פעם יוצאות שתי רגליים.‬
‫היא צועדת.‬
‫והיא יוצאת לדרך, מתרחקת,‬
‫הולכת על שתי רגליים.‬
‫היא מעמידה את גופה בתנוחה מוזרה‬ ‫שנראית קצת כמו אבן.‬
‫ואז שתיים מהזרועות למטה נעות באיטיות,‬
‫כך שהאבן מתרחקת לאיטה.‬
‫ואז היא הופכת‬
‫לגברת זקנה מדהימה, מתנודדת וזורמת בשמלה.‬
‫אולי היא מנסה לחקות‬
‫אצות שנעות בגאות.‬
‫ובו זמנית היא מתרחקת לאיטה.‬
‫וכך היא פועלת,‬
‫מתעתעת באופן יצירתי להדהים.‬
‫תמנון הוא בעצם חילזון‬ ‫שאיבד את הקונכייה במהלך האבולוציה.‬
‫חיה מאוד שברירית, נוזלית ורכה,‬
‫שנסמכת על אינטליגנציה אדירה.‬
‫אין לה אימא או אבא ללמוד מהם. היא לבד.‬
‫כי יש סוגים רבים של טורפים הצדים אותה.‬
‫אז במהלך מיליוני שנים היה עליה...‬
‫להמציא שיטות מדהימות כדי להטעות אותם.‬
‫והיא צריכה ללמוד מהר,‬ ‫כי יש לה רק מעט יותר משנה לחיות.‬
‫- יום 52 -‬
‫כשצוללים לבד,‬ ‫כל דבר בערכה חייב להיות מושלם.‬
‫ועליי להיות מוכן לכל דבר שיכול לקרות.‬
‫אי אפשר להתעסק בזוטות, ‬ ‫זה צריך להיות אינסטינקטיבי לגמרי.‬
‫אבל בשלב הזה עשיתי הרבה טעויות.‬
‫יום אחד היא עקבה אחריי.‬
‫וזה דבר מדהים ביותר, שתמנון עוקב אחריך.‬
‫אתה מתרחק, זז אחורה,‬
‫והחיה המדהימה הזאת מתקרבת אליך,‬
‫ואתה יודע שאין בה הרבה פחד.‬
‫היא סקרנית ויש אמון וזוהי הרגשה נפלאה.‬
‫ואז, בום!‬
‫הפלתי את אחת העדשות.‬
‫והדבר הזה שנופל במהירות מבהיל אותה.‬
‫ואז היא מסתובבת במהירות‬ ‫ונכנסת לבהלה גדולה.‬
‫ואתה כועס על עצמך כי, אתה יודע...‬
‫זה היה יכול להסתיים‬ ‫באינטראקציה מדהימה ואמון עמוק‬
‫והרסת את זה.‬
‫עכשיו, אתה יודע, האם הרסת את זה לנצח?‬
‫האם החיה תסמוך עליך אי פעם?‬
‫האם החוויה הזו הבהילה אותה יותר מדי?‬
‫ואז התקרבתי אליה מהר מדי.‬
‫ואז היא עזבה את המאורה ונבהלה מאוד.‬
‫ולא חזרה למאורה הזאת יותר.‬
‫וחשבתי שזה נגמר.‬
‫היא עזבה.‬
‫הייתה לי את החוויה‬ ‫עם הבושמנים המדהימים בדרום אפריקה.‬
‫וחשבתי, "מעניין אם...‬
‫אפשר לאתר משהו מתחת למים."‬
‫החיה הזו למדה במשך מיליוני שנים‬ ‫איך להיות נסתרת מהעין.‬
‫הייתי צריך ללמוד איך נראות עקבות תמנון.‬
‫וזה היה מאוד מתסכל בהתחלה,‬
‫כל כך קשה להבחנה.‬
‫מה ההבדל בין עקבות תמנון‬
‫ועקבות קיפוד ים‬
‫ועקבות דג...‬
‫ועקבות תולעים?‬
‫וסימני הטרף,‬
‫ומחסניות הביצים.‬
‫הייתי צריך ללמוד הכול.‬
‫ואז אתה צריך להתחיל לחשוב‬
‫כמו תמנון.‬
‫זה כמו להיות בלש.‬
‫אתה אוסף לאט את כל הרמזים יחד.‬
‫ואז התחלתי...‬
‫להגיע לפריצות דרך.‬
‫"טוב, אלה החיות שהיא הורגת."‬
‫אז אני בוחן טרף, אני בוחן סימנים קטנים,‬ ‫חפירות בחול,‬
‫שינויים קטנים בדפוסים של האצות‬ ‫בהן היא נעה.‬
‫ואז לדעת,‬ ‫"טוב, החיה הזאת קרובה מאוד עכשיו.‬
‫היא קרובה. היא בטווח של מטר או שניים."‬
‫ואז להתמקד בחלל הקטן הזה.‬
‫ואז, באנג!‬
‫היא שם.‬
‫סוף סוף, אחרי חיפושים של שבוע,‬ ‫יום אחרי יום,‬
‫הנה היא.‬
‫זה כמו...‬
‫חבר אנושי שמנופף ואומר שלום,‬ ‫נרגש לראות אותך.‬
‫ויכולתי להרגיש בזה, מרגע אחד לשני,‬
‫"בסדר, אני בוטחת בך, אני בוטחת בך, בן אדם.‬
‫ועכשיו אתה יכול להיכנס‬ ‫לעולם התמנון שלי."‬
‫והיא נעה לכיווני.‬
‫והאינסטנקט הטבעי שלי הוא...‬
‫לסגת בעדינות לאחור.‬
‫ואז רציתי רק לעמוד ללא תזוזה,‬ ‫אז נאחזתי באבן.‬
‫והיא המשיכה להתקרב.‬
‫וכיסתה את כל היד שלי.‬
‫הייתי מתחת למים די הרבה זמן,‬
‫אז דחפתי לכיוון פני המים בעדינות,‬ ‫במחשבה שהיא תזוז מהיד שלי.‬
‫אבל היא לא. היא פשוט רכבה על ידי‬ ‫ישר לפני המים.‬
‫ושם הייתי,‬ ‫פשוט בהיתי לתוך עיני היצור המדהים הזה.‬
‫בתחילה היה קשה מאוד להניח‬
‫שהיא מרוויחה משהו ממערכת היחסים.‬
‫למה שחיה פראית החיה את חייה‬
‫תקבל משהו מהיצור האנושי המוזר שמבקר אותה?‬
‫וכאן זה נעשה מעניין.‬
‫לדעתי זה יוצר גירוי‬ ‫לאינטליגנציה העצומה הזאת.‬
‫איכשהו, היא מבינה שהדבר הזה לא מסוכן,‬
‫אז את ניגשת ויוצרת קשר עם בן האדם הזה.‬
‫ואולי את באמת שואבת מזה הנאה‬ ‫באיזו רמה תמנונית מוזרה.‬
‫כשיש לך חיבור כזה עם חיה‬
‫וחוויות כאלה, זה ממש מרומם נפש.‬
‫אין תחושה טובה יותר בעולם.‬
‫נראה שהגבולות בינה לביני התפוגגו.‬
‫רק המופלאות הטהורה שלה.‬
‫כל מה שיכולתי לעשות בזמנו היה לחשוב עליה.‬
‫במים וביבשה.‬
‫כלומר, זה הפך קצת לאובססיה.‬
‫אתה רק רוצה לבקר אותה כל יום‬ ‫ולראות מה קורה.‬
‫אתה לא יכול לחכות לחזור למים.‬
‫מה עובר לה בראש? על מה היא חושבת?‬
‫האם היא חולמת?‬ ‫אם היא חולמת, על מה היא חולמת?‬
‫היא פשוט הציתה את סקרנותי‬ ‫באופן שלא חוויתי בעבר.‬
‫זה עוזר מאוד לחזור הביתה‬
‫ולנסות לקרוא מאמרים מדעיים ככל שאפשר.‬
‫היא תמנון מצוי.‬
‫"אוקטופוס וולגריס" הוא השם המדעי.‬
‫שני שלישים מהקוגניציה שלה‬
‫נמצאים למעשה מחוץ למוח, בזרועות שלה.‬
‫כל ישותה היא לחשוב, לחוש, לחוות.‬
‫יש לה 2000 כריות היצמדות‬ ‫והיא משתמשת בכל אחת באופן עצמאי.‬
‫איך עושים את זה?‬
‫תארו לעצמכם שיש לכם 2000 אצבעות.‬
‫אפשר להשוות את האינטליגנציה שלה‬ ‫לזו של חתול או כלב‬
‫או אפילו לשל אחד הפרימטים בתחתית הרשימה.‬
‫ורכיכות לא אמורות להיות כל כך חכמות.‬
‫כל כך הרבה פעמים עיינתי במאמרים המדעיים‬
‫וחיפשתי את הדבר המוזר שראיתי.‬
‫ואתה מעלה חרס בידך. אין כלום.‬
‫אתה נכנס לתחום שלא נחקר מספיק,‬
‫ועל בסיס כמעט שבועי‬ ‫אתה יכול לגלות משהו שחדש למדע.‬
‫- יום 104 -‬
‫על פי הספרות,‬ ‫תמנונים אמורים להיות מין לילי.‬
‫האם היא הייתה פעילה יותר בלילה?‬
‫בחושך היה קצת מפחיד.‬
‫הצלילים המדהימים‬ ‫של הלווייתנים גדולי הסנפיר שעוברים במים.‬
‫אתה בכוננות יתר.‬
‫לא מצאתי אותה.‬ ‫היא לא הייתה במאורה שלה.‬
‫די ויתרתי וחזרתי לחוף.‬
‫משהו גרם לי לסטות מעט שמאלה.‬
‫והנה היא.‬
‫במים רדודים ביותר.‬
‫איני רואה מה מעשיה.‬
‫ההצלפות המהירות כברק האלו.‬
‫משתמשת בזרוע שלה כנשק מוזר.‬
‫מגלגלת אותה בשבריר שניה.‬
‫וראיתי אותה תופסת שלושה דגים כך.‬
‫מעולם לא ראיתי אותה תופסת דג במהלך היום.‬
‫מסוכן ביותר ביער העמוק בלילה,‬
‫אז החיה הכה חכמה הזו נסוגה למים הרדודים, ‬
‫לשם קשה לכרישים להגיע,‬
‫ומנצלת את כל האוכל הנפלא שיש שם.‬
‫- יום 125 -‬
‫האינסטינקט הראשון הוא‬ ‫לנסות להבריח את הכרישים,‬
‫אבל אז אתה מבין‬
‫שזו התערבות בכל התהליך של היער.‬
‫היא יצאה מהמאורה, הסתובבה ליד שולי היער.‬
‫שמתי לב...‬
‫לכריש.‬
‫גופו היה כפוף מעט קדימה‬ ‫והוא עקב אחרי שובל הריח.‬
‫זה לא טוב.‬
‫אני חושב, "תודה לאל היא בטוחה.‬ ‫היא מתחת לאבן".‬
‫היצורים האלה נכנסים ישר לתוך הסדק הזה.‬
‫וברגע הבא הכריש נצמד אל אחת מזרועותיה,‬
‫מבצע גלגול מוות מעורר אימה.‬
‫ואני רואה בבירור...‬
‫את הזרוע הקטועה בפיו.‬
‫כן, ההרגשה האיומה הזאת בבטן שלך.‬
‫ותודה לאל,‬ ‫היא הצליחה להיכנס עמוק לתוך הסדק הזה.‬
‫היא זזה בצורה לא טובה, לאט, חלשה מאוד.‬
‫היא מדממת. הריח הזה נמצא במים. ‬
‫יש מרחק לא קטן למאורה.‬
‫האם הכרישים האלה יופיעו שוב?‬
‫חשבתי לעזור לה, פיזית, לחזור למאורה.‬
‫אבל למרבה המזל לא הייתי צריך.‬
‫לא ידעתי...‬
‫מה יקרה לה‬
‫או אם זה יעשה אותה חלשה ופגיעה‬
‫והם יגמרו אותה באותו הלילה.‬
‫ולא יכולתי שלא להרגיש...‬
‫האם הייתי אחראי לזה?‬
‫האם היא הייתה בחוץ בגלל שאני הייתי שם?‬
‫הרגשתי מאוד פגיע.‬
‫כאילו שמה שקרה לה, קרה לי באופן מוזר.‬
‫וכמעט הרגשתי, פסיכולוגית, כאילו...‬
‫בעצמי עברתי ביתור.‬
‫אתה מתחיל לחשוב על המוות שלך‬ ‫ועל הפגיעות שלך,‬
‫דואג למשפחתך, לילדך.‬
‫לא הייתי מאוד רגשני כלפי חיות לפני כן.‬
‫הבנתי שאני משתנה.‬
‫היא לימדה אותי איך להיות רגיש לאחר.‬
‫בעיקר כלפי יצורים פראיים.‬
‫הייתה תחושה מפחידה‬ ‫כשחזרתי למים ביום שאחרי.‬
‫הוקל לי מאוד שהיא הייתה בחיים, נושמת.‬
‫היא כה חלשה עד שאינה מצליחה ליצור‬ ‫את הצבעים מלאי החיים של תמנון בריא,‬
‫היא פשוט דהויה ולבנה.‬
‫ועכשיו אני דואג, "איך היא משיגה אוכל?"‬
‫אתה חוצה קו כשאתה מתערב בחיי החיות.‬
‫אבל הייתי פשוט מוצף מרגשותיי כלפיה.‬
‫אני לא חושב שזה באמת עזר.‬
‫היא ממש באחורי המאורה,‬ ‫אתה יודע, לא זזה הרבה.‬
‫רק בדקתי כל יום אם היא בסדר,‬
‫תהיתי, "האם זה היום האחרון?‬ ‫האם לא אראה אותה יותר?"‬
‫- יום 134 -‬
‫ההקלה הגדולה הגיעה כעבור שבוע בערך,‬
‫וראיתי שהפציעה החלימה די מהר. ‬
‫ואז, הדבר הכי מדהים, לראות...‬
‫זרוע קטנטנה, זעירה, מיניאטורית, מושלמת‬
‫מתחילה לצמוח.‬
‫וזה נתן לי ביטחון מוזר‬
‫שהיא מסוגלת להתגבר על קושי לא יאמן שכזה‬
‫והרגשתי בחיים שלי‬ ‫שאני מתגבר על הקשיים שהיו לי.‬
‫באופן מוזר, חיי היו השתקפות מראה לשלה.‬
‫היחסים שלי עם אנשים, בני אדם, עברו שינוי.‬
‫בשלב זה בני התעניין מאוד‬ ‫בכל מה שמתחת למים.‬
‫ובכל יום סיפרתי לו את הסיפורים.‬
‫הוא ראה אותה, הוא פגש אותה.‬
‫לקחתי אותו כל כך הרבה פעמים.‬
‫הזרוע הופכת לתפקודית למדי,‬
‫גם אם צמחה רק למחצה.‬
‫- יום 250 -‬
‫ובמקביל לצמיחה של הזרוע,‬ ‫לאט לאט הביטחון שלה חזר.‬
‫בסופו של דבר, כ -100 ימים לאחר מכן,‬ ‫הזרוע סיימה לצמוח מחדש.‬
‫זו תחושה מדהימה,‬ ‫המחשבה שהחיה הזו מסוגלת לזה‬
‫ויכולה לעמוד בהתקפה שכזו‬ ‫ולהחלים באופן מלא. ‬
‫- יום 271 -‬
‫אחרי זמן מה היא פשוט המשיכה בחייה הרגילים.‬
‫ואז החל תהליך חדש לגמרי‬
‫של הסתכלות עמוקה יותר לתוך עולמה.‬
‫זה היה יום נעים, רגוע ובהיר.‬
‫היא מגיעה מעבר לפינה ומבחינה בסרטן.‬
‫הבעיה בלהיות סרטן...‬
‫אתה ניצוד כעת על ידי חיה נוזלית.‬
‫היא יכולה "לשפוך" עצמה דרך סדק קטנטן.‬
‫ונראה שהסרטן חש בנוכחותה‬
‫ומתחבא מתחת לשושנת מים גדולה ורעילה.‬
‫ואז היא מחכה ומתחבאת.‬
‫ואז הסרטן חושב, "טוב, הכול בסדר",‬
‫ועושה את הטעות ועוזב את השושנה.‬
‫היא אוכלת באופן מלוכלך למדי.‬ ‫חלקים מתפזרים לכל עבר, הריחות יוצאים.‬
‫ואז אתה מביט סביב‬
‫ורואה את נחשוני הים, במהירות מפתיעה,‬
‫פשוט נמשכים אליה.‬
‫כמות כזאת שמהמהמת אותה,‬
‫ונראה שהיא לא יודעת מה לעשות‬ ‫ואיך להתמודד איתם.‬
‫אז חשבתי, "זאת בעיה אמיתית עכשיו.‬
‫תמיד תהיה לה הבעיה הזאת‬ ‫של נחשוני ים שלוקחים את כל האוכל שלה."‬
‫אחרי לא הרבה זמן בהמשך,‬
‫היא חשבה, "טוב, נחשוני ים‬ ‫גונבים את האוכל שלי",‬
‫ומצאה שיטה מדהימה‬ ‫להרים אותם עם כריות ההצמדה‬
‫ואז בזהירות להשליך אותם מחוץ למאורה.‬
‫עכשיו היא הבוסית.‬
‫בתחילה היא העתיקה‬ ‫את שיטת הציד של הסרטנים ללובסטרים.‬
‫אתה רואה פתאום...‬
‫לובסטרים נורים מהשונית.‬
‫אני חושב ברגע הזה, "היא בטוח תתפוס אותו".‬
‫בכל פעם הם חומקים ממנה.‬
‫ואז, אחרי כמה שבועות,‬
‫צפיתי בה מגיעה מהצד,‬
‫מכנסת אותי כך שתוכל להיות‬ ‫ בין הלובסטר לביני.‬
‫היא משתמשת בי כחלק מאסטרטגיית הציד שלה.‬
‫ובמקום הדחיפה המבולגנת ההיא,‬
‫היא משליכה את הרשת שלה מעל הלובסטר.‬
‫ואז אין לו לאן לברוח.‬
‫זוהי חיה שבונה אסטרטגיה‬
‫ומחשבת במהירות רבה‬ ‫מהי הדרך הכי טובה לצוד טרף ערמומי ביותר.‬
‫חלק גדול מהאינטליגנציה שלה נבנה‬
‫מכמות הטרף שהיא צריכה לתפוס.‬
‫כל מיני חיות.‬
‫הרכיכות שהיא לוכדת הן קלות לתפיסה,‬
‫אבל יש להן קונכיות קשות ביותר.‬
‫עכשיו, איך לעזאזל היא הורגת ואוכלת אותן?‬
‫בבסיס כל הזרועות האלה,‬
‫יש מקדחה שיכולה לקדוח בקונכייה הקשה‬
‫ואז להכניס לשם ארס, כמו נחש.‬
‫ראו איך הרכיכה מגיבה.‬
‫אבל חלק מהרכיכות האלה יירגעו‬
‫רק אם המקדחה תהיה בדיוק בקצה הקונכייה,‬
‫על השריר המרחיק.‬
‫היא בעצם צריכה לבצע חישוב גיאומטרי‬
‫כדי לחשב איפה בדיוק עליה לקדוח בקונכייה‬
‫על מנת להשיג אוכל.‬
‫זוהי רמה גבוהה של אינטליגנציה בחסר חוליות‬‫.‬
‫היכולת שלה ללמוד ולזכור פרטים.‬
‫והבנתי פתאום כמה היא לימדה אותי.‬
‫אתה פשוט לא יכול לחכות לבוקר,‬ ‫כי יש כל כך הרבה מה לעשות‬
‫כדי להבין כל סימן קטן, כל התנהגות קטנה,‬
‫כל מין ומה שהוא עושה, איך הוא מתקשר.‬
‫אנשים שואלים,‬ ‫"למה אתה הולך לאותו מקום בכל יום?"‬
‫אבל כך אתה רואה את השינויים הקטנים,‬
‫ואז אתה מכיר את הטבע.‬
‫אז היו אלפי חוטים שיצאו מהתמנונית‬
‫לכל שאר החיות, טורפים ונטרפים,‬
‫ואז היער המדהים הזה‬
‫שמזין את כל זה.‬
‫ועכשיו אני יודע‬ ‫איך חלזונות קשורים לקיפודי הים,‬
‫ואיך התמנון קשור לחילזון.‬
‫ובזמן שאני מותח את כל הקווים האלה,‬
‫כל הסיפורים האלה מתווספים.‬
‫זה כמעט כמו מוח של יער.‬
‫יכולתי באמת להרגיש את זה. היצור הגדול הזה.‬
‫הוא היה ערני וחכם ממני אלפי מונים.‬
‫זה כמו מוח תת ימי ענק‬ ‫שפועל במשך מיליוני שנים. ‬
‫והוא פשוט שומר את הכול באיזון.‬
‫- יום 304 -‬
‫בשלב הזה הכול נראה...‬
‫די מושלם ביער.‬
‫וכמובן, אתה יודע,‬
‫שכחת...‬
‫הטורפים נמצאים תמיד.‬
‫זה פשוט...‬
‫צרוב בזיכרוני, הכריש הענק הזה‬ ‫פתאום מתקרב אליה.‬
‫היא הייתה שקטה וניסתה להתחבא.‬
‫ואז ראית את הכריש שוחה מסביבה,‬ ‫מזהה את הריח שלה.‬
‫וחשבתי, "אוי לא, כל ה...‬
‫סיוט הזה חוזר על עצמו."‬
‫היא ממהרת אל חיק האצות‬
‫וכורכת עלי אצות רבים צמוד לגופה.‬
‫ואז פשוט מציצה החוצה.‬
‫כל הריח נדבק לאצות,‬
‫אז עכשיו הכריש נוגס וקורע את האצות.‬
‫היא נמלטת במהירות מאחור.‬
‫היא פשוט מטפסת החוצה מעל הסלע,‬ ‫יוצאת מהמים ואני הייתי...‬
‫פשוט, אתה יודע...‬ ‫כמעט לא האמנתי למראה עיניי.‬
‫אבל הבעיה היא שהיא חייבת לחזור כמובן.‬
‫בצד השני הכריש שוב חש בריח שלה.‬
‫והמרדף המטורף ממשיך.‬
‫ואז אני רואה אותה,‬
‫בתנועה מהירה מאוד,‬
‫אוספת אולי קרוב ל-100 קונכיות ואבנים...‬
‫ואז מקפלת את זרועותיה מעל ראשה הפגיע.‬
‫ובאותו רגע‬
‫הבנתי, "זה הדבר המוטרף שראיתי...‬
‫לפני זמן רב."‬
‫ברגע הבא הכריש תופס אותה.‬
‫אבל הייתי צריך לנשום.‬
‫עולה לפני המים הכי מהר שאפשר.‬
‫יורד מיד בחזרה.‬
‫וזה כאילו, "טוב, זה מטורף מדי."‬
‫היא הצליחה איכשהו‬ ‫לתמרן את עצמה למקום הכי פחות מסוכן,‬
‫גב הכריש.‬
‫הכריש מנסה לנער אותה ומתרחק בשחייה.‬
‫לוקח כמה שניות להבין‬
‫מה לעזאזל קורה כאן.‬
‫אבל אתה מבין מיד‬
‫שידה על העליונה.‬
‫כשהכריש מתקרב לאצות הסבוכות‬
‫היא דוחפת את עצמה מהגב...‬
‫מפילה את הקונכיות שנשארו‬
‫ומתרחקת עם הסילון.‬
‫הכריש הובס באופן ערמומי ביותר.‬
‫הכריש מגיע, עובר פעם אחת, אבל היא‬ ‫בטוחה לחלוטין. הוא לא יכול לעשות דבר.‬
‫והוא עוזב.‬
‫היכולת שלה לחשוב כל כך מהר‬ ‫ולקבל החלטות של חיים ומוות...‬
‫היא די מדהימה.‬
‫הייתי בסביבה במשך 80 אחוז מחייה בערך.‬
‫כל רגע הוא כה יקר כי הוא כל כך קצר.‬
‫היה יום מדהים אחד,‬
‫להקה גדולה של סלפית צהובת פסים,‬
‫מים רדודים למדי.‬
‫פתאום היא...‬
‫נעה לעבר פני המים ככה.‬
‫בתחילה חשבתי...‬
‫"היא צדה את הדגים."‬
‫ואז אמרתי, "רגע.‬
‫כשהיא צדה היא חושבת אסטרטגית וכאילו...‬
‫ממוקדת.‬
‫זו לא נראית לי התנהגות של ציד."‬
‫לקח הרבה זמן לעבד את זה.‬
‫אבל לא יכולתי שלא לחשוב,‬ ‫"היא משחקת עם הדגים."‬
‫אצל בעלי חיים חברתיים‬ ‫רואים משחק לעיתים קרובות.‬
‫כאן יש חיה מאוד לא חברתית שמשחקת עם דגים.‬
‫זה מעלה את החיה הזו לרמה אחרת.‬
‫ואז היא איבדה כל עניין בדגים,‬
‫באה במהירות‬
‫ותפסה בי.‬
‫וזו הייתה הפעם האחרונה‬ ‫שהיה לנו מגע פיזי.‬
‫- יום 324 -‬
‫במחשבה לאחור,‬
‫אני זוכר שזה היה יום קשה מאוד,‬ ‫סוער מאוד.‬
‫סחף בכל מקום.‬
‫יורד למטה ו...‬
‫יש עוד תמנון גדול לידה.‬
‫זה נדיר מאוד‬ ‫לראות שני תמנונים קרובים זה לזה.‬
‫"אלוהים אדירים, מה קורה?"‬
‫ואז לראות ששתי החיות די רגועות‬
‫ולהבין, "בסדר, עכשיו מתחילה ההזדווגות".‬
‫באותו זמן כבר הכרתי די טוב‬ ‫את שלבי החיים של התמנון.‬
‫אז בעוד אני מתלהב מההזדווגות שמתחילה,‬
‫הייתה גם מן...‬
‫תחושת אימה...‬
‫בתחתית הבטן שלי.‬
‫היא לא יצאה מהמאורה.‬
‫לא היו עוד אכילה וציד.‬
‫חלק ענק מגופה למעשה ניתן לביצים.‬
‫אז היא יורדת במשקל ומאבדת הרבה מאוד מכוחה.‬
‫הביצים מוטלות מאחור, בחושך.‬
‫אי אפשר לראות אותן.‬
‫אני ממשיך ללכת כל יום לבדוק.‬
‫היא מחמצנת את הביצים‬ ‫בעזרת צינור הסיפון שלה, מטפלת בהן.‬
‫היא גוססת באיטיות‬
‫ומתזמנת את מותה בדיוק עם בקיעת הביצים.‬
‫זה הכה בי כל כך חזק.‬
‫יש כאן חסרת חוליות, למעשה רכיכה,‬
‫שמקריבה את חייה‬
‫למען צאצאיה.‬
‫כל הביצים בקעו.‬
‫הן זעירות והן נכנסות לתוך עמוד המים.‬
‫מאות אלפים מהן.‬
‫והדבר הבא שראיתי, היא נשטפת מהמערה,‬ ‫בקושי חיה,‬
‫והדגים, אתה יודע, אוכלים אותה.‬
‫הרבה אוכלי נבלות באים לאכול אותה.‬
‫זה היה שובר לב.‬
‫היה בי חלק שרצה להחזיק אותה ולהבריח אותם.‬
‫אבל לא עשיתי את זה.‬
‫למחרת...‬
‫הגיע כריש גדול...‬
‫ופשוט לקח אותה אל תוך היער הערפילי.‬
‫לעיתים קרובות אני מגיע למאורה הראשית שלה‬
‫ואני פשוט צף מעליה וחש בנוכחות שלה שם.‬
‫ברור שאני מתגעגע אליה,‬
‫אבל...‬
‫באופן מטורף כלשהו, זו הייתה הקלה.‬
‫זו הייתה הקלה כי האינטנסיביות‬ ‫של להגיע לשם כל יום ולמצוא אותה...‬
‫ולנסות לצלם, זה היה...‬
‫זה היה קשה במובן מסוים.‬ ‫אפשר לומר שהיא הייתה כל עולמי...‬
‫החיה הזאת.‬
‫הייתי, אתה יודע, הייתי...‬
‫בראש, חשבתי כמו תמנון.‬
‫וזה דרש מאמץ רב, באופן מסוים.‬
‫אבל מתחת לזה,‬
‫הגאווה המופלאה בחיה בזו‬
‫שעברה סכנות בלתי אפשריות‬ ‫כדי להגיע למקום הזה.‬
‫חיים בלתי נתפסים.‬
‫אחד הדברים המסעירים ביותר בחיי‬ ‫היה לקחת את בני‬
‫לטיול לאורך החוף‬
‫ולהראות לו את נפלאות הטבע‬
‫ואת הפרטים ואת המורכבות.‬
‫קיבלתי כל כך הרבה מהטבע‬ ‫ועכשיו יכולתי לתת.‬
‫הייתה לי כל כך הרבה אנרגיה לתת בחזרה.‬
‫הוא כמו ביולוג ימי קטן עכשיו.‬ ‫הוא יודע המון.‬
‫שחיין חזק מאוד.‬
‫וככל שהוא מתבגר,‬ ‫נראה שהוא רוצה לעשות זאת יותר ויותר.‬
‫לראות את כל זה מתפתח,‬
‫תחושת עצמיות חזקה,‬
‫ביטחון מדהים,‬
‫אבל הדבר החשוב מכל,‬
‫עדינות.‬
‫ואני חושב שזה מה‬
‫שאלפי שעות בטבע יכולות ללמד ילד.‬
‫כמה חודשים אחר כך, אחרי שהיא מתה,‬
‫הוא מצא תמנון קטנטן.‬
‫נדיר מאוד לראות חיה כל כך קטנה.‬
‫יש להם עד חצי מיליון צאצאים,‬ ‫רק קומץ שורדים.‬
‫אז יש להם דרך קשה לעבור.‬
‫אבל זו האסטרטגיה שלהם.‬ ‫לחיות מהר, למות צעיר.‬
‫דמיינו שזה אחד מצאצאיה.‬
‫הוא היה בגודל הנכון, בזמן הנכון.‬
‫וזה היה משמח, זה היה כאילו, "הנה היא".‬
‫היא גרמה לי להבין‬
‫את חשיבותם של המקומות הפראיים.‬
‫אתה נכנס למים‬
‫וזה משחרר ביותר.‬
‫כל ה...‬
‫דאגות והבעיות והדרמות בחיים שלך‬ ‫פשוט נמוגות.‬
‫לאט לאט מתחיל להיות לך אכפת‬ ‫מכל בעלי החיים.‬
‫אפילו הקטנים ביותר.‬
‫אתה מבין שכל אחד חשוב מאוד.‬
‫ההבנה של כמה פגיעים חיי חיות הפרא האלו.‬
‫ולמען האמת, כמה פגיעים כל חיינו בעולם הזה.‬
‫מערכת היחסים שלי עם היער הימי‬ ‫והיצורים בו מעמיקה...‬
‫מדי שבוע, חודש ושנה.‬
‫אתה בקשר עם המקום הפראי הזה‬ ‫והוא מדבר אליך.‬
‫השפה שלו נראית לעין.‬
‫התאהבתי בה,‬
‫אבל גם בפראות המדהימה שהיא ייצגה‬
‫ובאיך שזה שינה אותי.‬
‫היא לימדה אותי להרגיש‬
‫שאתה חלק מהמקום הזה, לא אורח.‬
‫זה הבדל עצום.‬
‫- קרייג עדיין צולל כל יום,‬ ‫אך הוא לא צולל לבד. -‬
‫- הוא ייסד את פרויקט שינוי הים, -‬
‫- קהילה צומחת של צוללנים -‬
‫- המסורה לשימור המתמשך של יער האצות. -‬
‫תרגום כתוביות: נעה לוין‬