Downloaded from YTS.MX
ORIGINALNI NETFLIX DOKUMENTARAC
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mnogi kažu da je hobotnica poput vanzemaljca.
No, zapravo je čudno kako, kad im se približite,
shvatite da smo na mnogo načina jako slični.
Ulazite u posve drugačiji svijet.
Kakav nevjerojatan osjećaj.
Osjećate da ste na rubu nečeg izvanrednog.
No, postoji granica koju ne smijete prijeći.
Prošlo je dosta vremena od dana kad je sve počelo.
ZAPADNI CAPE, JUŽNA AFRIKA
Ovo je mjesto na krajnjem jugu Afrike poznato kao Rt Oluja.
Mojim uspomenama iz djetinjstva dominiraju
stjenovita obala, međuplimno područje i šuma kelpa.
Imali smo maleni drveni bungalov,
točno ispod crte visokih voda.
Kada bi nastupila velika oluja,
ocean bi srušio vrata i prelio se po podu kuće.
Kao djetetu, bilo mi je uzbudljivo
živjeti doslovno uronjen u silinu divovskog Atlantskog oceana.
Većinu djetinjstva proveo sam u plimnim bazenima,
roneći kroz plitke šume algi.
U tome sam najviše uživao.
U odrasloj sam dobi bio lišen toga.
Isprva mi nije smetalo.
Sve dok prije 20 godina nisam posjetio središnji dio Kalaharija.
Snimao sam film The Great Dance sa svojim bratom.
Upoznao sam ljude
koji se ubrajaju među najbolje tragače svijeta.
Promatranje tih ljudi…
kako proučavaju nevjerojatne, suptilne prirodne znakove,
kakve moje oči nisu uopće opažale,
a zatim ih slijede, ponekad i satima,
i nalaze životinje skrivene u krajoliku,
bilo je nevjerojatno iskustvo.
Bili su uronjeni u prirodni svijet.
A ja sam bio izvan njega.
Osjetio sam duboku čežnju da budem dio tog svijeta.
Pretrpio sam dvije godine potpunog pakla.
Dugo sam naporno radio
i potpuno se iscrpio.
Mjesecima se nisam pošteno naspavao.
Moja je obitelj trpjela.
I razbolijevao sam se od silnog pritiska.
Moj se um nije mogao nositi s time.
Nisam nikad više htio vidjeti kameru ni studio za montažu.
Nisam se mogao nositi s tim.
Vaša velika životna svrha sada se…
naprosto raspala.
A uz vas je dijete koje odrasta.
Tom.
Nisam bio u stanju biti dobar otac svome sinu.
Trebao sam drastičnu promjenu.
Nadahnuće sam potražio u djetinjstvu
i u vrhunskim tragačima koje sam upoznao u Kalahariju.
Rješenje sam mogao pronaći…
samo u oceanu.
Isprva je teško ući u vodu.
Malo je mjesta za plivanje koja su toliko divlja i zastrašujuća.
Temperatura vode spušta se i do osam, devet stupnjeva Celzija.
Hladnoća vam oduzima dah.
Samo se morate opustiti.
Tada iskusite krasan period, nekih deset do 15 minuta.
Odjednom…
sve je u redu.
Hladnoća revitalizira mozak
u koji pristiže val hormona
kad god se uronite u hladnu vodu.
Cijelo vaše tijelo živne.
Kako se tijelo prilagođava, to postaje sve lakše i lakše.
A s vremenom…
nakon godinu dana…
počnete žudjeti za hladnoćom.
Ovo je okruženje čudesno
jer ste u trodimenzionalnoj šumi.
Možete skočiti s krošanja i otići kamo želite.
Zapravo letite.
Kao da ste na drugom planetu.
U vodi se prirodno opuštate.
Naučite duže držati dah.
Boce za ronjenje u gustoj šumi kelpa za mene nisu optimalno rješenje.
Želim biti poput vodozemca.
Instinktivno sam zazirao od ronilačkog odijela.
Ako se zaista želite približiti
ovakvom okruženju,
jako pomaže odsutnost barijera koje bi vas dijelile od njega.
Odjednom sam shvatio da mi se vratila energija za fotografiranje i snimanje.
Opet sam se primio kamere
i počeo se baviti onim što volim i znam.
Životinje su veoma egzotične i neobične.
Ovo je ekstremnije čak i od najluđe znanstvene fantastike.
Sjećam se dana kada je sve počelo.
Pronašao sam veoma posebno područje
koje štiti velika šuma kelpa.
Jer sama šuma ublažava utjecaj valova.
A cijela je šuma u tom području
potpuno tamna i ništa se ne vidi,
a u tom malenom području od 200 metara možete roniti
i promatrati.
Nevjerojatno mjesto.
I sjećam se čudnog oblika koji mi se pojavio slijeva
i nastavio prema dnu…
Ugledao sam zaista čudan prizor.
Čak su i ribe djelovale zbunjeno.
I onda, odjednom…
Tada nisam bio svjestan
da sam svjedočio izuzetnoj pojavi.
Došao sam na sam kraj cijele drame.
Pomislite: „Zaboga, što ta životinja radi?“
Mislim da me se pribojavala
pa je uzela nevjerojatno sluzavu…
algu koju jedva da možete držati u rukama
i od nje napravila fantastični ogrtač
kroz čiji je prorez zurila u mene.
I onda, bum.
Nestala je.
Teško je to objasniti,
ali ponekad naprosto osjećate
i znate da je riječ o jako neobičnom stvoru.
Ovo je prilika za učenje.
Posebna je.
Sinula mi je luda zamisao. Mogao bih odlaziti onamo svaki dan.
Što bi se dogodilo da dolazim baš svakog dana?
PRVI DAN
Isprva joj je smetala moja prisutnost
pa sam pomislio: „Ostavit ću kameru ovdje i ona će zabilježiti njezinu rutinu.“
Ugledala je svjetlucavog uljeza u šumi.
Prišla mu je sa štitom.
Napadne li, može se zaštititi.
Ovo je drugačije. Ovo je zanimljivo.
Dodiruje ga, pipka, kuša.
Kad bi bila razigrana, ne biste smjeli ostaviti kameru predugo.
Jednostavno bi je srušila.
Tek su mi svakodnevni dolasci pomogli da upoznam njezino okruženje.
Isprva vam izgleda jednolično.
Ali s vremenom počnete uočavati različite vrste šuma.
Stare šume.
Šume s različitim vrstama alga koje rastu pri dnu.
Maglovite šume.
Kad sam počeo kartirati područje oko njezine jazbine,
šokirale su me male spilje u njezinoj neposrednoj blizini
pune prugastih morskih mačaka.
Njezin su najopasniji predator.
Njihova je koža prugasta, otud im ime.
Ne oslanjaju se na vid pri lovu.
Ali imaju izrazito razvijeno osjetilo njuha.
I veoma su agresivne.
Mogu gurnuti nos u male pukotine.
One su ubojiti predatori hobotnica.
Pomislio sam: „Koliko će trebati da nešto pođe po zlu?“
Nakon učestalih posjeta,
u jednom se trenutku…
njezin strah značajno smanjio.
Dolaskom izazvan strah zamijenilo bi prepoznavanje.
Izašla bi i pokazivala veliku znatiželju.
Veliki interes, velika znatiželja, ali neće glupavo riskirati.
Svi preostali krakovi ostali bi prikačeni za jazbinu,
prijanjalke spremne za akciju.
A onda se naprosto dogodi.
Malo ispružim ruku.
Nešto se dogodi kad vas ta životinja dodirne.
No, u jednom će vam trenutku ponestati zraka.
I zato ćete morati jako pažljivo odvojiti te prijanjalke,
pazeći da je ne uznemirite,
kako biste mogli izroniti i udahnuti.
Najmoćniji je trenutak
njezin izlazak iz jazbine,
jer tada znate da vam u potpunosti vjeruje.
Nema pridržavanja za jazbinu za slučaj uzmicanja.
Kao da kaže: „Potpuno vjerujem ovom čovjeku.
Izaći ću iz jazbine
i idem svojim poslom.“
Počeo sam primjećivati nevjerojatne stvari.
Mogu izgledati bodljikavo ili glatko.
Mogu izbaciti rogove na glavi.
Po potrebi uskladiti boju, teksturu, uzorak i kožu.
Predivno.
Većinu vremena kreće se pomoću mlaza, puže ili pliva.
No ponekad izbaci dvije noge.
Hoda.
I ode ona u šetnju
na dvije nožice.
Oblikuje svoje tijelo kako bi nalikovala kamenu.
Dok se ta dva kraka ispod nje polako pomiču,
kamen se polako odmiče od vas.
A onda se transformira
u fantastičnu, lelujavu postariju gospođu u haljini.
Možda pokušava oponašati
kelp ili neku drugu algu koja leluja zbog valova.
Sve to radi polako se odmičući od vas.
Tako funkcionira.
Posjeduje nevjerojatnu kreativnost u svrhu obmane.
Hobotnica je u osnovi puž koji je tijekom evolucije izgubio kućicu.
Jako krhka, fluidna, mekana životinja
koja se oslanja na golemu inteligenciju.
Nema majku ili oca koji bi je podučili životu. Sama je.
Na piku je različitim vrstama predatora.
Tijekom milijuna godina morala je…
osmisliti najnevjerojatnije metode obmane.
I još mora brzo učiti jer živi tek nešto duže od godinu dana.
52. DAN
Kad ronite sami, oprema mora biti u savršenom stanju.
I morate biti spremni na sve.
Nema petljanja, radnje moraju biti nagonske.
No, tada sam mnogo griješio.
Jednog me dana slijedila.
Nevjerojatan je osjećaj kad vas slijedi hobotnica.
Vi se odmičete, krećete se unatrag,
a ta vam se nevjerojatna životinja približava, straha gotovo da i nema.
Znatiželjna je i postoji povjerenje. Fantastičan osjećaj.
I onda, šok.
Ispustio sam objektiv,
a njegovo ju je brzo potonuće preplašilo.
Okrenula se i prestravljeno pobjegla.
A vi se grizete jer je to…
Iskustvo je moglo završiti nevjerojatnom interakcijom i povjerenjem,
a vi ste ga uništili.
Što ako je odnos uništen zauvijek?
Hoće li vam ikad više vjerovati? Je li iskusila preveliki strah?
Zatim sam joj prišao prebrzo.
Napustila je jazbinu i zaista se prepala.
U tu se jazbinu više nije vratila.
Mislio sam da je gotovo.
Otišla je.
Doživio sam to nevjerojatno iskustvo s afričkim tragačima.
Pomislio sam: „Pitam se…
je li podvodno praćenje uopće moguće?“
Ta je životinja milijunima godina izučavala savršenu kamuflažu.
Morao sam naučiti prepoznati tragove hobotnica.
Isprva sam osjećao veliku frustraciju. Bilo ih je jako teško razaznati.
Kako razlučiti tragove hobotnice
od onih morskog ježinca,
ribe…
ili morskog crva?
Znakovi lova.
Jajne kapsule.
Sve sam to morao naučiti.
Morate početi razmišljati
poput hobotnice.
Postajete detektiv.
Polako pohvatate sve niti.
A onda sam počeo…
napredovati.
„U redu, ove životinje ubija.“
Promatram njezine žrtve, sitne znakove, udubljenja u pijesku,
male promjene u rasporedu alga, dokaz da se kreće ovuda.
Shvatio sam da je jako blizu.
Blizu je. Na metar-dva udaljenosti.
Usredotočio sam se na taj mali prostor.
I puf!
Eto je.
Nakon sedmodnevne svakodnevne potrage,
bila je preda mnom.
Poput…
ljudskog prijatelja koji vas pozdravlja, sav uzbuđen što vas vidi.
I osjećao sam iz trenutka u trenutak:
„U redu, vjerujem ti, čovječe.
Sada smiješ stupiti u moj svijet hobotnice.“
Prilazi mi.
A moj je prirodni nagon…
polako uzmicati.
Htio sam ostati nepomičan pa sam se primio za kamen.
Nastavila je prilaziti.
Obujmila mi je cijelu ruku.
Dugo sam bio pod vodom
pa sam polako krenuo prema površini misleći da će se odvojiti od mene.
Ali nije. Putovala je na mojoj ruci sve do površine.
Našao sam se oči u oči s ovim fantastičnim stvorenjem.
Isprva mi je bilo teško pojmiti
da išta dobiva iz našeg odnosa.
Zašto bi divlja životinja s vlastitom rutinom
išta dobivala iz posjeta čudnovatog ljudskog stvorenja?
Ovdje priča postaje zanimljiva.
Ovo je iskustvo veliki stimulans tom golemom intelektu.
Nekako dolazi do spoznaje da ne postoji opasnost
i da može ući u interakciju s ovim čovjekom.
Možda je, na nekoj razini, čak i usrećuje.
Kad ostvarite takvu povezanost s životinjom
i doživite takva iskustva, jednostavno vam pamet stane.
Nema boljeg osjećaja na svijetu.
Nestale su granice među nama.
Ostala je tek njezina veličanstvenost.
Konstantno sam razmišljao o njoj.
U vodi i na kopnu.
Postala je moja opsesija.
Želite je posjetiti svaki dan da vidite što radi.
Žudite za povratkom u vodu.
Što joj prolazi glavom? O čemu razmišlja?
Sanja li? Ako da, o čemu?
Raspirila je moju znatiželju kao što ništa prije nje nije.
Jako je korisno vratiti se kući
i nastojati pročitati što više znanstvenih radova.
Ona je obična hobotnica.
Octopus vulgaris njezino je znanstveno ime.
Dvije trećine kognitivnih sposobnosti
nalazi se izvan mozga, u krakovima.
Cijelo njezino biće misli, osjeća, istražuje.
Ima 2000 prijanjalki i svaku od njih koristi neovisno.
Kako to?
Zamislite da imate 2000 prstiju.
Njezina je inteligencija usporediva s onom mačke i psa,
ili čak nižih primata.
A mekušci ne bi trebali biti toliko inteligentni.
Toliko sam puta pretraživao znanstvene radove
u potrazi za onim što sam vidio.
I ne bih ništa našao, baš ništa.
Proučavate slabo istraženo područje
pa gotovo na tjednoj bazi nalazite novo znanstveno otkriće.
104. DAN
Relevantna literatura tvrdi da je hobotnica noćna životinja.
Je li noću aktivnija?
U mraku je pomalo zastrašujuće.
Vodom putuju nevjerojatni zvuci grbavih kitova.
Čula su vam izoštrena.
Nisam je mogao naći. Nije bila u jazbini.
Odustao sam i krenuo put obale.
Zbog nečeg sam blago skrenuo nalijevo.
I eto je.
U veoma plitkoj vodi.
Ne vidim što radi.
Udara krakom brzinom munje.
Krak joj je poput neobičnog oružja.
Smota ga u djeliću sekunde.
Gledao sam kako hvata tri ribe tom metodom.
Nisam vidio kako hvata ribu tijekom dana.
Izuzetno je opasno noću se kretati šumom
pa se ova pametna životinja povukla u plićak,
kamo je morskim mačkama teško doći,
i gosti se krasnom hranom koja joj je ondje dostupna.
125. DAN
Prvi vam je poriv zastrašiti i otjerati morske mačke.
No, tada shvatite
da biste narušili prirodnu ravnotežu ekosustava šume.
Bila je izvan jazbine i kretala se uz rub šume.
Uočio sam
morsku mačku.
Tijelo joj je bilo lagano pogrbljeno, slijedila je trag mirisa.
Opasna situacija.
Srećom, na sigurnom je, krije se ispod kamena.
Morske mačke zavlače se u pukotinu.
I zaista, u sljedećem je trenutku morska mačka ščepala njezin krak
izvodeći zastrašujući okret smrti.
Jasno sam mogao vidjeti…
otrgnuti krak u ustima.
Utrobu mi je prožeo užas.
Srećom, uspjela se zavući duboko u pukotinu.
S teškoćom se kretala. Polako, vrlo slaba.
Krvari. Miris krvi je u vodi.
Daleko je od jazbine.
Hoće li se morske mačke vratiti?
Razmišljao sam trebam li joj pomoći da se vrati u jazbinu.
Srećom, nisam morao.
Nisam znao…
što će biti s njom
i hoće li je ovo učiniti slabom i ranjivom,
zbog čega će je dokrajčiti još te noći.
Pitao sam se…
„Jesam li ja odgovoran za ovo?
Je li bila ondje zbog mene?“
Osjećao sam se ranjivo.
Kao da smo, na neki čudan način, proživjeli isto iskustvo.
A zatim sam psihološki osjetio kao da…
trpim svojevrsno komadanje.
Počeo sam razmišljati o svojoj vlastitoj smrti i ranjivosti,
zabrinuo se za obitelj i dijete.
Prije nisam bio odveć sentimentalan spram životinja.
Uvidio sam da se mijenjam.
Učila me da postanem osjetljiv na postojanje drugih.
Pogotovo divljih životinja.
Bilo me strah pri ulasku u vodu rano idućeg dana.
Osjetio sam olakšanje što je živa i diše.
Toliko je slaba da nema vibrantnu boju zdrave hobotnice,
bezbojna je, bijela.
Zabrinuto sam se pitao: „Kako dolazi do hrane?“
Prelazite granicu kad se miješate u živote životinja.
Ali preplavili su me osjećaji prema njoj.
Nisam joj pomogao.
Bila je u dnu jazbine i jedva se micala.
Svakog sam dana provjeravao je li dobro,
pitajući se: „Je li ovo zadnji dan da je vidim?“
Veliko olakšanje osjetio sam tjedan dana poslije.
Vidio sam da je rana brzo zacijelila.
A čudesno je bilo vidjeti taj…
savršeni, minijaturni krak…
kako ponovno raste.
To mi je usadilo osjećaj samopouzdanja.
Činjenica da je nadišla tu nevjerojatnu teškoću.
Osjetio sam da i sam nadilazim svoje životne teškoće.
Na neki neobičan način, naši su životi međusobno zrcalili.
Počeo se mijenjati moj odnos s ljudima.
Moj je sin postao veoma zainteresiran za podvodni svijet.
Svakog bih mu dana pričao priče.
Vidio ju je, upoznao.
Mnogo sam ga puta vodio sa sobom.
Krak postane funkcionalan
čak i kad je polovičan.
250. DAN
Kako joj je krak rastao, raslo joj je i samopouzdanje.
Stotinjak dana poslije, krak je dosegao svoju punu veličinu.
Fantastično je znati da je ova životinja sposobna za to,
da može pretrpjeti takav napad i potpuno se oporaviti.
271. DAN
Nakon nekog vremena nastavila je po starom
pa sam započeo novi projekt
još dubljeg prodiranja u njezin svijet.
Bio je to lijep, bistar dan.
Zašla je iza ugla i spazila raka.
Rak se našao u gabuli.
Sada ga lovi gipka životinja.
Može skliznuti kroz sićušnu pukotinu.
Rak kao da osjeća njezinu prisutnost
pa se skriva pod veliku, otrovnu moruzgvu.
Ona čeka i skriva se.
Rak pomisli: „Dobro, sve je u redu“,
i napravi pogrešku kad napusti moruzgvu.
Neuredno jede.
Lete komadići lovine, širi se miris.
Zatim se osvrnete
i vidite iznenađujuće brze zmijače
kako joj se približavaju.
Zaskoči je gomila njih,
a ona kao da ne zna što bi s njima.
Pomislio sam: „Ovo je pravi problem.
Zmijače će joj uvijek nastojati preoteti hranu.“
Nedugo nakon toga
pomislila je: „Dobro, zmijače mi kradu hranu.“
Smislila je izvrsnu metodu da ih se riješi. Primi ih pipcima
i nježno izbaci iz jazbine.
Sad je šefica.
Isprva je svoju metodu lova na rakove primijenila na jastoge.
Odjednom…
jastozi izlijeću iz grebena.
Vjerovao sam da će jednog zasigurno uhvatiti.
Inače joj svaki put pobjegnu.
No, nakon nekoliko tjedana
primijetio sam da mi prilazi sa strane
i usmjerava me kako bi zauzela poziciju između jastoga i mene.
Postao sam dio njezine lovne strategije.
Nespretni napad zamijenila je…
bacanjem mreže na plijen.
Odande nema bijega.
Ovo je životinja koja planira
i brzo nalazi rješenje kako najlakše uloviti plijen.
Najveći upliv na razvoj njezine inteligencije
ima količina plijena kojeg mora uhvatiti.
Različite vrste životinja.
Svi mekušci koje s lakoćom ulovi
imaju nevjerojatno tvrdu ljušturu.
Kako ih uopće uspijeva ubiti i pojesti?
Na bazi svih tih krakova
nalazi se bušilica sposobna probiti tvrdi oklop
i u unutrašnjost štrcnuti otrov poput zmije
u očekivanju reakcije mekušca.
Ali neki se mekušci mogu opustiti
samo ako bušilica prodre točno pri vrhu ljušture,
na abduktoru.
Koristi se geometrijom
kako bi precizno odredila mjesto bušenja
i došla do hrane.
Riječ je o visokoj inteligenciji jednog beskralješnjaka.
Posjeduje sposobnost učiti i pamtiti detalje.
Postao sam svjestan koliko me toga uči.
Veselite se jutru jer čeka vas toliko posla.
Želite razumjeti svaki sićušni znak i način ponašanja,
proučiti svaku vrstu i njihovu međusobnu interakciju.
Ljudi me pitaju zašto svaki dan odlazim na isto mjesto.
Ali samo tako možete uočiti suptilne razlike.
I samo tako možete upoznati divljinu.
Tisuće je poveznica koje se granaju od hobotnice
do ostalih životinja, predatora i plijena,
a tu je i fantastična šuma
koja sve to omogućuje.
Sada znam kako je kacigaš povezan s ježincem
i kako je hobotnica povezana s kacigašem.
I dok detektiram sve te poveznice
različite priče izlaze na površinu.
Kao da šuma ima jedan um.
Osjećao sam je. To veliko stvorenje.
Tisuću puta svjesnije i inteligentnije od mene.
Poput divovskog podvodnog mozga živog milijunima godina.
Sve održava u ravnoteži.
Tada se šuma činila…
304. DAN
…savršenom.
A vi, naravno,
zaboravite…
na postojanje predatora.
Imam…
tu sliku urezanu u sjećanje. Golema je morska mačka krenula prema njoj.
Ostala je nepomična i pokušala se sakriti.
Vidio sam da morska mačka pliva obodom i lovi njezin miris.
Pomislio sam: „O, ne…
noćna se mora ponavlja.“
Jurnula je među alge
i počela tijelo omatati lišćem kelpa.
Virila je iz zamotuljka.
Njezin se miris prenio na alge
pa je morska mačka počela gristi kelp.
Pobjegla je straga.
Popela se preko kamena i izašla iz vode.
Jednostavno…
nisam mogao vjerovati.
Problem je, naravno, što se mora vratiti.
Morska mačka opet hvata njezin miris.
I luda potjera kreće iznova.
Potom sam je ugledao.
Brzim je pokretima
uzela valjda stotinjak ljuštura i kamena
i krakovima obujmila svoju ranjivu glavu.
U tom sam trenutku
shvatio da gledam ludu pojavu koju sam vidio…
onomad davno.“
Morska ju je mačka zgrabila.
Ali ja sam ostao bez zraka.
Pojurio sam prema površini.
I odmah zaronio natrag.
Ostao sam šokiran prizorom.
Nekako se uspjela dočepati najsigurnijeg mjesta,
a to su leđa morske mačke.
Morska mačka pokušava je otresti i počinje odmicati.
Treba vam nekoliko sekundi
da shvatite što se događa.
Ali odmah vam je jasno
da je preuzela kontrolu.
I dok morska mačka prolazi pored gustog kelpa,
ona se jednostavno odrazila…
odbacila preostale ljušture
i nestala.
Morska je mačka nadmudrena.
Vratila se i još jedanput prošla pored nje, ali ona je sigurna.
Ne može joj ništa.
Odlazi.
Njezina sposobnost brzog razmišljanja i donošenja po život važnih odluka
prilično je nevjerojatna.
Bio sam prisutan tijekom 80 posto njezinog života.
Svaki je trenutak dragocjen zbog kratkog života.
Sjećam se jednog nevjerojatnog dana.
Veliko jato salpi.
Poprilično plitka voda.
Odjednom…
poseže prema površini.
Isprva sam pomislio…
da lovi ribe.
Ali, čekaj malo,
kada lovi, čini to planski i…
usredotočeno.
Nije mi se činilo da se ponaša poput predatora.
Trebalo mi je dugo da to shvatim.
Nisam se mogao oteti dojmu da se igra s ribama.
Socijalne životinje često se igraju.
No, ovdje se izrazito antisocijalna životinja igra s ribama.
Time uzlazi na novu razinu.
Potom je izgubila svaki interes za ribe,
pojurila prema meni
i zgrabila me.
Tada smo posljednji put stupili u fizički kontakt.
324. DAN
Kad se toga prisjećam,
sjećam se da je dan bio vrlo turbulentan.
Mulj posvuda.
Zaronio sam i…
zatekao drugu veliku hobotnicu pokraj nje.
Rijetkost je vidjeti dvije hobotnice jednu kraj druge.
„Zaboga, što se događa?“
Vidio sam da su obje hobotnice opuštene
i shvatio da počinje parenje.
Tada sam već dobro poznavao stadije života hobotnice.
Iako sam bio uzbuđen što počinje parenje,
također me obuzela
groza…
u dnu želuca.
Nije izlazila iz jazbine.
Više se nije hranila niti je lovila.
Majka ulaže golemi dio tijela u svoja jaja.
Gubi na težini i pogotovo na snazi.
Jaja se polažu pri dnu jazbine, u mrak.
Nemoguće ih je vidjeti.
Vraćao sam se svakog dana i provjeravao.
Jajašca obogaćuje kisikom pomoću lijevka. Brine se za njih.
Polako umire,
a njezina smrt poklopit će se s izvaljenjem.
To me jako pogodilo.
Evo beskralješnjaka, u svojoj osnovi mekušca,
koji žrtvuje svoj život
za svoju mladunčad.
Sva su se jaja izvalila.
Mladunci su sićušni, ulaze u vodeni stupac.
Njih stotine tisuća.
Zatim ju je jazbina ispljunula, jedva živu.
Ribe su je jele.
Mnogo se strvinara došlo pogostiti.
Srce mi se slamalo.
Dio mene htio ju je uzeti u naručje i otjerati ih.
No, nisam to učinio.
Idućeg dana…
eto morske mačke.
Naprosto ju je odnijela u maglovitu šumu.
Često posjetim njezinu glavnu jazbinu.
Plutam ondje i osjećam njezinu prisutnost.
Naravno, nedostaje mi.
No...
Zvuči ludo, ali laknulo mi je.
Laknulo mi je jer je intenzitet svakodnevne potrage za njom…
i pokušaja da sve zabilježim…
bio naporan.
I danju i noću sanjario sam…
o toj životinji.
Ja sam…
razmišljao poput hobotnice.
Sve me to, na neki način, umorilo.
No, kad se sve zbroji,
jako se ponosim tom životinjom
koja je pobijedila nepovoljne izglede i postigla sve ovo.
Takav je život nezamisliv.
Bilo je nevjerojatno uzbudljivo povesti sina
u šetnju obalom,
pokazujući mu čuda prirode
i sve moguće detalje.
Divljina mi je podarila mnogo toga, sad sam i sam mogao dati.
Bio sam obdaren energijom.
Sada je poput morskog biologa. Svašta zna.
Izvrsno pliva.
Što je stariji, to ga podmorje sve više zanima.
Vidjeti taj razvoj,
snažan osjećaj jastva,
nevjerojatno samopouzdanje,
no, najvažnije od svega,
nježnost.
Mislim da je to ono
čemu tisuće sati provedenih u prirodi podučavaju dijete.
Nekoliko mjeseci nakon njezine smrti,
pronašao je majušnu hobotnicu.
Rijetko se viđa tako malena životinja.
Od pola milijuna mladunaca, samo ih šačica preživi.
Moraju prevaliti težak put.
To je njihova filozofija. Živi brzo, umri mlad.
Volimo vjerovati da je to njezin mladunac.
Bio je prave veličine u pravo doba.
Bili smo presretni. Eto je!
Pomogla mi je da shvatim
koliko je divljina dragocjena.
Čim se uronite u tu vodu…
osjećate se posve slobodno.
Sve vaše…
brige, problemi i drame naprosto iščeznu.
Polako vam počne biti stalo do svih životinja.
Čak i onih najmanjih.
Uviđate da je svaka od njih jako važna.
Osjećate koliko su ranjive te divlje životinje.
A zapravo i koliko su ranjivi svi žitelji planeta.
Moj se odnos s morskom šumom i njezinim stvorenjima produbljuje…
svakim tjednom, mjesecom i godinom.
U kontaktu sam s divljinom koja mi govori.
Njezin jezik je vidljiv.
Zaljubio sam se u nju,
ali i u čudesnu divljinu koju je simbolizirala,
u svoju promjenu.
Naučila me da osjetim…
da sam dio ovog svijeta, a ne puki posjetitelj.
Razlika je velika.
CRAIG JOŠ UVIJEK SVAKODNEVNO RONI, ALI SADA IMA DRUŠTVO.
OSNOVAO JE SEA CHANGE PROJECT,
RASTUĆU ZAJEDNICU RONILACA POSVEĆENU
CJELOŽIVOTNOJ ZAŠTITI ŠUME KELPA.
Prijevod titlova: Iva Radat