Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
TENTO PŘÍBĚH JE SMYŠLENÝ.
PRO PEMRU…
NA MOTIVY FILMU HUR MAN STOPPAR ETT BRÖLLOP.
ČÁST PRVNÍ
Promiňte, tam asi sedím já.
Prosím.
Občas to popletou. Možná to bude tím.
Jo.
Někdy prodají jedno místo dvakrát…
Ne, bylo tam volno, jen jsem nechtěla jet pozpátku.
Haló?
Gözde, už jedu.
Už jsem ve vlaku.
V nočním rychlíku.
Nevím, asi ho ukradli. Všechno je pryč.
No, asi na tu svatbu půjdu nahatá.
Nevím. Něco vymyslím, až tam budu.
Vyřeším to, až vystoupím.
Že mi budou tvoje šaty?
Bože, jsi jak moje máma. Nech toho.
Gözde, už jsem ti to přece říkala.
Nevím, kdo ho ukradl. Dobře.
Nevím, kdo to byl. Tak zatím.
Dobře. Ahoj.
To mě mrzí.
Ten ztracený kufr…
Vy jste poslouchal?
Je těžké neposlouchat.
Pro zajímavost, jaké máte číslo sedadla?
Trojku. Spokojený?
Jestli jsem spokojený?
Nechci rýpat, ale ta je taky moje.
- Bože můj. - Měl tam sedět kamarád. Zůstaňte.
Nenastoupí.
Vlak je plný a zítra musím být v Izmiru.
Stačí?
- Cože? - Je plno a zítra musím být v Izmiru.
Stačí vám to? Můžeme to uzavřít?
- Tak to bych vám měl odpustit. - Nechápu.
To, jak jste se naštvala a odešla.
Jen říkám, že bych vám měl odpustit.
Asi jo… Měla jsem špatný den.
- Přišla jste o kufr. - Jo.
- A nevydržíte jet pozpátku. - Proč se v tom vrtáte?
Proč myslíte?
Hele, můžu tu zůstat a jet do Izmiru, nebo ne?
Chci jasnou odpověď.
Ne, já jen…
Samozřejmě, že ano. Ale můžu tu zůstat já?
To je teprve otázka.
Nerozumím.
No, s tím vaším přístupem…
Jakým přístupem?
Dobrý večer.
- Dobrý večer. - Jména, prosím.
Ali Kaynar.
Kaynar…
Ali Kaynar.
Dobře. A vy?
Kavaková.
Kavaková. Vás tu nemám.
Omylem jsem si koupila jízdenku na zítra.
Ayhan Adali. Prosím, zkuste to.
Ayhan Adali, ano. Tahle dáma je pan Adali?
Jak by mohla, pane? Jak se jmenujete?
Mehmet.
Pane Mehmete, mám s kamarády celé kupé.
Jsme čtyři. Koukněte.
Seyhan.
Rasim.
Ayhan. Vidíte?
Máme celé kupé. Kluci to nestihli.
Jste manželé?
Snoubenci.
Ženy totiž nesmí cestovat s muži.
Upřímně řečeno, nechtěla nás do Izmiru pustit.
Byla celá nesvá.
- Systém to zakazuje. - Tak co teď?
Musím dát dámě pokutu.
V pořádku. Kolik?
Odhadem takových 85 lir. Podívám se.
Dobře, vypište nám pokutu.
- 89,50. - Prosím.
Pro vás.
Děkuju vám.
Příjemnou cestu.
Jaký mám teda přístup?
Jako by vám snad ostatní měli umět číst myšlenky.
- Neříkejte. - Tak to zatím působí.
Proč máte čtyři jízdenky?
Tohle si o mě myslíte?
Že bych si koupil čtyři jízdenky, ať můžu jet celou cestu sám?
Co já vím, těžko říct.
- Měli jet kamarádi. - Vykašlali se na vás?
Nestihli to.
Měl jste jízdenky zrušit. Blokujete je těm, co spěchají.
Mají letět letadlem. Kdo by jel přes deset hodin vlakem?
Třeba se bojí lítat.
Tak mají jet autobusem.
Třeba na autobusáku přišli o kufr.
A proč vy nemáte jízdenku?
- Mám jízdenku. - Na zítra.
- Takže mám jít pryč? - To už jste zkoušela.
- Tak co chcete? - Možná poděkování?
- Děkuju. - Není zač.
Ale mám špatnou zprávu.
- Taky nevydržím jet pozpátku. - V pohodě. Zvládnu to.
Mimochodem, jsem Ali.
Ali, těší mě.
- Můj žaludek… - Jste v pořádku?
ČÁST DRUHÁ
Pomůžu vám.
- To bych nedělala. - Aspoň že to nemáte na oblečení.
Zdravím, paní Şebnemová.
Řešil jsem to. Máte to na stole.
No…
Spíš než operátor je na vině ten chlap.
Dá si na střechu vysílač, ale tvrdí, že to je zásobník na vodu.
Fotky jsou ve složce.
Někdo je nafotil ze střechy naproti. Jsou tam vidět kabely.
Je jasné, že to je vysílač.
Přesně tak. To jsem napsal do petice.
Dobře.
Už jsem na cestě.
Na svatbu kamarádky.
Uvidíme. Dobře.
Mějte se hezky.
On si postavil vysílač a maskuje ho za zásobník vody?
Jo, bouří se celé sousedství.
Dělají se i špičaté.
Ani nevím, jestli to nějak škodí.
- Vy jste právník? - Prozatím.
Už se to vyvětralo?
Už jsem nic necítil.
Jsem hrozná, promiňte.
To nic. Nesmíte jezdit pozpátku.
„Než se vydáš na cestu pomsty, vykopej dva hroby.“
Pomsta.
Koupila jsem ji z nouze.
- Jen mě zajímalo, od koho je. - Moje.
- Musíte se chovat jako dítě? - Ne. A proto se druhým nehrabu ve věcech.
„Dobrý den, jdu si pro pomstu.“
- „Prosím, tu máte.“ - Nečetla jsem ji.
A co ty poznámky a výpisky?
Je z bazaru.
To se vám ten bazarník pěkně pomstil.
Takhle jste vtipkovali na právech?
Ne. Jenom já.
Nevypadáte jako úchyl. Jinak bych myslela, že mě balíte. Divný.
Jenom se ptám.
- Protože jste právník? - Jen si chci povídat.
- A proč? - Jsem zvědavý.
Většina lidí není. Já jo.
Zajímá mě třeba, kam máte namířeno.
Vy si nedáte pokoj.
- S čím? - S tím věčným vyptáváním.
- Není to lehké. Musíte umět poslouchat. - To rozhodně.
To lidi taky nedělají. Neposlouchají.
Máme spoustu chyb, viďte?
Možná by stačilo poslouchat.
Pojedeme 14 hodin v jednom kupé.
Co jsem zač? Jsem nějaký úchyl?
Copak o mně nechcete nic vědět?
Jste Ali. Dal jste mi jízdenku. Děkuju.
Právník. Kamarádům ujel vlak. Jedete na svatbu.
- Na svatbu? - To jste říkal do telefonu.
- Takže jste poslouchala. - Zaslechla jsem to.
To bylo jasné. Vezete si oblek.
A pak že nejste zvědavá. Proč se nezeptáte?
Mě zajímají i lidi přede mnou ve frontě.
- Těch se taky ptáte? - Jak kdy.
Pijou čaj, nebo kávu?
Mají rádi teplé, nebo studené moře?
- Dávají si na rybu citron? - To teda ne.
Vidíte? A už si povídáme.
To si potřebujete povídat?
Jinak se nudím.
Raději výborný kuřecí kebab, nebo průměrný hovězí?
O jídle mi nemluvte.
Anamur s drahou polovičkou, nebo Paříž s kamarádkou?
Co to je za otázky?
Můžu zkusit jiné. Co jste v tom kufru měla?
Ani nemluvte. Všechno.
Všechno. To by se tam nevešlo.
Jak by se všechno vešlo do jednoho kufru?
Ale o všechno jste nepřišla. Máte kabelku.
I svůj nástroj.
To bych se jinak zabila.
Jsou to 89leté housle.
Někdy neuškodí o všechno přijít.
Třeba při stěhování. Vyhodíte zbytečnosti.
Co máte v tašce vy?
Takovou tu klasiku.
Co kdyby vám ji teď ukradli?
Nemám tam nic důležitého.
Tak proč ji taháte s sebou?
Dobrá otázka.
Když teda mám být zvědavá…
- Námořní právo. - To studuju.
Proč? Jste ryba na suchu?
Cemal Süreya.
- Samá poezie! - Můj oblíbenec.
Máme sklad léků.
Červené brýle.
Na předpis.
Dáte si?
Aspoň nám ta cesta uteče.
To je váš plán?
Sednout na vlak, sjíždět se a pařit?
- Co to je? - Hüseyin.
Ty tabletky.
- To je Hüseyin. - Kdo je Hüseyin?
Ta tabletka.
Znáte ten film?
Měli tam tabletky Hüseyin.
„Jaký Hüseyin?“ „Ta tabletka se jmenuje Hüseyin.“
Vy jste neviděla Všechno bude fajn?
Na co tenhle Hüseyin je?
- Na srdce. - Máte zlomené srdce?
Hüseyin mi dělá doktora.
Jaké to má účinky?
Nezeptáte se, proč to beru?
Žádné „brzo se uzdravte“.
Zajímají vás jen účinky?
Ptala jsem se, jestli máte zlomené srdce.
Ve 14 jsem měl infarkt.
Tak mladý a infarkt?
Srdce máte celý život.
Co je?
Neslyším tikat kardiostimulátor.
- Odkud to znáte? - Babička ho má.
Ten já nemám. Mám jiný.
Bylo to slyšet, když jsem ji objala. Zvláštní pocit.
Sakra.
- Do prdele. - Co?
Co se děje?
V tom kufru byly i léky pro babičku.
Sakra.
Ségra je přivezla z Ameriky.
Prý se nějak rozpouští ve střevech.
- Je nemocná? - Ne.
Tak proč do Izmiru tak spěcháte?
Taky pádím na svatbu.
- Někdo má bleskovou svatbu? - Cože?
Říkáte, že pádíte. To jste neznala termín?
Já jen že jsem nastoupila na poslední chvíli.
Co když jedeme na stejnou svatbu? Kdo se bere?
Do toho vám nic není.
Já totiž taky jedu na svatbu.
Vdává se kamarádka.
Kde? V Izmiru?
Ne. Kde je ta vaše?
V Urle.
Patříte k nevěstě?
- Ani nejsem pozvaný. - Takže…
Vdává se moje bývalá.
Tak ať jim to klape.
- Dělá chybu. - Co má dělat?
- Vycouvat. - A dál?
- Vrátit se ke mně. - Páni!
Protože já ji miluju doopravdy. Ne ten její pitomec.
Vtrhnete tam bez pozvánky?
Nepřehánějte.
Budete přihlížet z dálky?
Chci nevěstě něco říct.
Co jí řeknete?
„Nevdávej se“?
„Buď se mnou“? Co?
Že mám dva týdny života.
Stejně se vdává natruc. Dělá chybu.
Takže nevěstu unesete.
Ale kdepak.
To si nemůžu nechat ujít.
Dejte mi adresu.
Rezort Ortaköy. Přijďte.
Rezort Ortaköy.
Fakt jsou to léky na srdce?
Jsem Leyla.
Abych se taky nepozvracel…
Myslel jsi to vážně?
Co?
Ty dva týdny života.
Ne. Ale jeden nikdy neví.
ČÁST TŘETÍ
Na základě vaší žádosti podané matričnímu úřadu
si přejete uzavřít svazek manželský.
Po prověření příslušných dokumentů
úřad neshledal žádnou překážku,
která by manželskému svazku bránila.
Nyní vás prosím,
abyste svou žádost zopakovali za přítomnosti svědků a hostů.
Slečno Müjde Arová,
aniž by na vás byl vyvíjen jakýkoli nátlak,
berete si dobrovolně za muže svého snoubence Şenera Şena?
- Ano. - Ne!
- Tati! - Počkejte. Zastavte svatbu!
Kolik nabídneš tentokrát, parchante?
Ne, chlapče. Nemůžete se vzít.
Teď už nám nezabráníš.
Nebráním vám já, dcero.
- Ale Bůh. - Jak to myslíš?
Nesmíte se vzít, protože…
jste sourozenci.
- Tohle sis vybavila, jo? - No jasně.
Co si dáte?
Tady pro kamaráda asi panáka.
Je mi líto, alkohol podávat nesmíme.
- Aha. - Já poprosím o kávu.
- Pro mě tureckou. - Bohužel máme jen instantní.
Jak to, že nemáte tureckou?
- Nefunguje kávovar. - Nemáte džezvu?
Slečna si taky dá kávu. Dvě kávy. Jednu s mlékem, jednu bez.
Já nechci. Dám si jenom vodu.
Tak jednu bez mléka.
- A proč moji s mlékem? - Jen jsem hádal.
Tak jak jste se poznali?
Taková jsi pořád? Na všechny hned útočíš?
- Tak kde? - V Urle.
- V letním sídle u tety. - Takže letní láska.
Ne, podzimní.
- Měl jsem tam pohovor. - V Urle?
Copak tam nejsou právníci?
Právníci si hledají práci?
V Urle je technologický institut.
Jedna společnost nabízela místo na právním oddělení.
Měl jsem čerstvě po promoci.
- Chápu. A dál? - Ozval jsem se jim a jel do Urly.
Teta tam má dům.
Přihlásil jsem se na pohovor.
Šel jsem tam,
pak mě vzali a začal jsem tam pracovat.
Jak jsi poznal tu holku?
- Nezměníme radši téma? - Na jaké?
Nevím. Proč to vůbec řešíme?
Je to vděčné téma. Co jiného řešit?
Jak vaše láska začala?
No prosím. „Jak vaše láska začala?“
Co tím myslíš, jak začala?
Proč se nezeptáš, jak se vyvíjela?
Protože z vaší se nic nevyvinulo.
- O to právě jde. - O co?
Lidi si myslí, že láska najednou vznikne.
Jde jim jen o začátek. Nikoho…
nezajímá její vývoj.
Dobře.
Podle mě se v lásce dá uspět.
- Takže jsi neuspěl? - Možná.
Lásce se dá naučit.
Tak mi o té love story řekni, co chceš.
Když se nemám ptát, jak láska začala,
- řekni mi, jaká ta holka je? - Proč se ptáš?
Dělám totéž, co ty. Jsem zvědavá, tak si povídám.
Jaká je?
Jaká je? Je…
Úžasná. Je vzdělaná…
Relaxovala v rezortu. Já…
Teta znala její rodinu. Znal jsem ji z doslechu.
Takže ti ji dohodila.
Jen jsem zařídil, ať se potkáme u bazénu.
- A zamiloval ses. - Ne.
Tehdy mě zaujala.
- Tobě se to stává? - Co?
Že se okamžitě zamiluješ.
Jeden nikdy neví. Možná…
- Takže tě zaujala. A dál? - Jo, přitahuje pozornost.
- Jak se jmenuje? - Burcu.
- A dál? - Sunayová.
A znamení zvěrokruhu?
Štír.
No teda!
- A tvoje znamení? - Lev.
Jako moje máma.
Jsou tvrdohlaví, že?
- Kdo? - Lvi.
Jo, záleží na situaci. Jaká je Burcu?
Burcu má zvláštní kouzlo.
To bys poznala. Je jedinečná.
Znáš ten typ.
Neznám. Jaký?
Však víš…
Taková ta…
Školní oblíbenkyně. Všichni ji mají rádi.
V jednom kuse veselá.
Bez přetvářky.
To fakt jde?
Věčně veselá, bez přetvářky?
Burcu taková je.
Lev…
Setkání u bazénu. A dál?
Měli bychom změnit téma.
Veselá, nepřetvařovala se. Dál?
- Začal jsem s ní chodit. Zkusil jsem to. - Co?
- Jestli to bude fungovat. - Jsi vypočítavý?
Tak trochu. Nikdy nechci nic uspěchat.
- A kde je v tom ta láska? - Všude.
- Ve všem, co jsem udělal. - Třeba?
- Ani nejsem pozvaný a… - Dobře. Co dál?
Dal jsem výpověď.
Jasně, na co práci, že?
Uznávám, že to zní hloupě, ale…
Možná to byl osud.
Osud? Jako že jste si byli souzení?
Proč to vůbec řešíme?
Závěr je takový, že se Burcu nevdává dobrovolně.
Sebevědomí ti nechybí.
Ty jsi vdaná?
To bych ten prstýnek neměla na pravé ruce.
Proč se ptáš?
Už mě nebavil ten výslech.
A kam jedeš ty? Můj plán už znáš.
Já?
Žádný plán nemám.
To vážně jde?
Co si od toho slibuješ?
Že se rozhodne si ho nevzít?
Celá svatba…
- Ty nedáš pokoj? - Zajímá mě, co čekáš.
Dejme si chvíli pauzu.
Říkals: „Čtrnáct hodin cesty. Aspoň nám to uteče.“
Dáš si něco?
Nad čím přemýšlíš?
Nad ničím.
To těžko. Světový rekord je tři sekundy.
- Jaký rekord? - Nad ničím nepřemýšlet.
Jak to měří?
Stopkama.
Nad ničím jsem nepřemýšlel.
- Žádná očekávání nemám. - Vidíš? Přemýšlel.
Prostě jí řeknu, co cítím.
Buď se mnou půjde, nebo ne.
Nedělej, jako by o nic nešlo.
Regulérně vtrhneš na cizí svatbu a uděláš scénu.
- Já nikam nevtrhnu. - Proč? Je zakázané unést holku?
Podívejme. Taky jsi měla být právník.
- Mám dotaz. - Ano, paní prokurátorko?
Jak ji přesvědčíš? Jakou máš fintu?
Žádnou. Prostě jí to řeknu, jak se sluší.
Ale jak? Uděláš scénu,
nebo jí to řekneš narovinu?
- Zapomeň na to. - Postavíš se k pultíku s mikrofonem?
- Nech to být. - No tak. Stydíš se?
Nemusíš vědět všechno.
Jak to? Třeba si po svatbě podřežeš žíly.
Nechceš to zakřiknout nebo co?
Dobře.
Nemáš cigarety?
Nekouřím.
Promiňte, nedal byste mi cigaretu?
Díky.
Máte přání? Budeme zavírat.
Ne. Co jsem dlužný?
Musím se podívat.
Dobře.
ČÁST ČTVRTÁ
Řeknu ti to, ale musíš poslouchat.
Pojď. Tak povídej.
Tam, kde teď sedíš,
měli sedět kámoši, ale nakonec nejedou.
Měli jsme jet do Izmiru a po cestě jíst, popíjet, zpívat.
Kluci mají kapelu.
Plánovali jsme na svatbu přepadový koncert.
Měli jsme to vymyšlené.
Těsně předtím, než si řeknou „ano“, jsem měl… Co je?
Poslouchám.
Ale vykašlali se na mě.
Nechtěli jet vlakem, ale letět letadlem.
Vlak jim nebyl dost dobrý.
Burcu zbožňuje Cemala Süreyu. Já taky.
Poezii.
Opravdovou poezii.
Ne jen tak nějakou.
Tak spusť.
„Ty, tekuté zrcadlo, trpící hmyz.
Výživná skvrna na mém prádle.
Čitelná část mého osudu.
Nebojácné štěstí, čirý hněv. Ty…
Rudá cibule, co spolkla svou uvulu.
Velkorysý akát.
Sukně s vypáranou nitkou. S bříškem.
Ty. Elisürencil.“
„Pokud pro to existuje slovo, tak tohle.
Promiň mi včerejšek.
Zrovna jsi skončila v práci. Jsi v Beşiktaşi.
Kdo by nechtěl být šťastný?
Jsi ochotná být i nešťastná?“
Z tohohle měla Burcu husí kůži, viď, Ali?
Burcu poezii v životě nečetla, Ali.
Myslí, že Süreya je hospoda! Tu báseň jsem jí četla já!
To já mám ráda poezii a lívance se šlehačkou v Afyonu.
- Co? - Blbá Burcu…
by se tomuhle vysmála.
Co čekáš, že se stane?
Fakt si myslíš, že toho hajzla Berkea odkopne?
Myslíš, že chápe tvoji lásku?
Tvoji poezii a všechno?
Myslíš, že si zaslouží, abys prosil?
Kdo sakra jsi?
Čím tě tak hrozně okouzlila?
Tím velkým zadkem?
Nebo těma šikmýma očima?
Nechala tě kvůli debilnímu egoistovi, kterého si teď bere!
Přečti jí svoji básničku a uvidíme.
- To tě poslala Burcu? - To tak!
Řekni mi pravdu, poslala tě Burcu? Nebo ten hajzl Rasim?
Ani jeden. Potkali jsme se náhodou.
Moc si o sobě myslíš. Namyšlenče.
Zavolej Burcu. Řekni jí, že nepřijedu.
Takže to vzdáš?
Co děláš?
Ali.
Vyprávěl jsem ti to jak idiot.
Ali.
Ali, já jsem nelhala.
Fakt je to náhoda.
Nikdo mě neposlal.
Já vím, měla jsem ti to říct rovnou.
Mluvil jsi o svatbě v Urle.
Nemohla jsem tě přerušit. Pak jsme si povídali.
Promiň, mrzí mě to.
Jak jsem mohla vědět, že… Neblázni, proč vystupuješ?
- Co budeš dělat? - Vrať se.
Ty se vrať. A proč mě bereš tak vážně?
Máš svůj plán. Co na tom, jestli Burcu znám nebo ne.
Ali!
- Dvě piva, prosím. - Už platí zákaz.
Prosím vás, prodejte mi je.
Vezmeme si jich šest. A dvě whisky.
Taky ti řeknu příběh.
Ali, vlak už jede. Mám tam tašku. Prosím.
To jako vycouváš?
Zdrhneš hned, jak můžeš.
Drobné si nechte.
Proto jsi neletěl letadlem?
To nikde nezastavuje. To bys vyskočil s padákem? Ali!
O co se tu snažíš?
Ali, neblbni. Vlak už pojede.
Mám tam tašku.
Třeba to dobře dopadne.
Jak to bylo?
Všechno bude fajn?
Ty si nedáš říct?
No tak.
Ali, vlak odjíždí.
- Ali! - Pohni si.
Já taky nechci, aby se vzali!
Jasný?
Do prdele.
Sakra.
Taky nechci, aby se vzali.
S tím debilem Berkem jsem byla šest let.
Už chápeš, proč jsem nic neřekla?
Housle jsou fuč.
Hej, nastup si.
Dělej, doženeme ho.
Pohni, ujíždí ti housle.
ČÁST PÁTÁ
Byli jsme spolu šest roků.
Šest roků.
Víš, co mi vždycky říkal?
„Já se nikdy neožením, holka.“
Neviděl v tom smysl.
Ráno jsem odešla z jeho bytu,
šla domů a osprchovala se.
Vtom zazvonil kurýr. Dal mi balíček.
Uvnitř byla pozvánka na svatbu.
Cože?
„Burcu a Berke vás srdečně zvou…“
Ještě jste spolu chodili?
Ještě ráno jsem u něj byla.
A ještě ten den poslal pozvánku?
Neposloucháš?
Pozvánku poslala Burcu. Jinak bych ani nevěděla, že se budou brát.
Do hajzlu.
Moc dobře jsi ji neznal.
Je pravda, že jsi toho pitomce trefila do hlavy vývrtkou?
Do hlavy ne.
Vlastně jo. Do oka, že?
Dopadla jenom před něj.
Já slyšel něco jinýho.
To ty jsi ta houslistka.
Cos slyšel?
Že jste se hrozně pohádali a málem jsi mu vypíchla oko.
To říkala Burcu.
A žes nabourala autem do zdi?
- Nic takového si nepamatuju. - Jak to?
Prostě nepamatuju.
Zbytečné vzpomínky vymažu.
Já myslel, že kecala. Takže o té bouračce nelhala.
Nic takového si nepamatuju.
Jedete autem, nabouráš do zdi, ale nepamatuješ si to?
Když chci, mozek to umí vymazat.
Máš mazací tlačítko?
Stačí ho zmáčknout.
To bych taky chtěl.
Co o mně ještě víš?
Proč na tu svatbu jdeš?
Co si od toho slibuješ?
Já už si nic neslibuju.
Nemám ani šaty. Tak možná nepůjdu.
Ale ty jí zkus přečíst svoji básničku.
Co sis od toho slibovala?
Původně jsem nechtěla jít.
Ale změnila jsem názor.
Chci, aby věděli, že je mám u prdele.
Tak se tam jdeš jen ukázat?
Chci se tam podívat.
Vidět jejich výraz.
Být tam a vidět, jak se ti dva berou.
Pořád máš šanci to Berkeovi rozmluvit.
A ty si myslíš, že máš pořád šanci u Burcu.
Přeju ti to!
Přečteš jí básničku a získáš si její srdce.
Když nemá ráda poezii, tak musím vymyslet jiný plán.
To mění situaci.
V dnešní době… Klobouk dolů.
Bratranec taky unesl nevěstu.
Žádný únos nebude.
V pohodě.
Obviní tě z únosu.
Neobviní.
Je to únos.
Když nechce jít sama, tak jo.
Když není nezletilá a jde dobrovolně, tak ne.
On myslí, že půjde dobrovolně.
A jak to s bratrancem dopadlo?
Vzali se?
Bratrance zavřeli.
Co je s nevěstou, nevím.
Prý se přestěhovala do Denizli, ale nevím.
A co Turgut Uyar?
- Co s ním? - Máš ho ráda?
Jo, toho taky.
Ale mám ho ráda já, Ali.
Já.
ČÁST ŠESTÁ
Drobné si nechte!
Housle jsou tu.
Moje záda.
Hele! Námořní právo.
Kvůli tomu ses vrátil?
Aby ses nezabila.
Kvůli těm houslím.
- Jak to, že jsme se nikdy nepotkali? - Proč myslíš?
No, moc jsem se s jejími přáteli nestýkal.
Jak dlouho jste spolu byli?
Asi dva roky.
A jak často jste se za tu dobu vídali?
Dost. Byl jsem pozorný.
Co je „dost“?
Jel jsi s ní do Istanbulu?
Jo. A pak?
Pak se Burcu rozhodla,
že chce jet na cestu kolem světa nebo procestovat Evropu vlakem.
- Ale ty? - Musel jsem pracovat.
Říkals, žes dal výpověď.
Zjevně to víš líp.
Možná nevím všechno…
Ale bohužel vím dost. To je jedno.
Jak to? Tohle jsi nevymazala?
To je jedno.
Řekni mi, co víš.
Tady to mám z první ruky.
- A co jsi zjistil? - Že jsi trochu agresivní.
To ti říkala?
Ne. To jsem zjistil sám.
Plus ten příběh s vývrtkou.
A zapomenutá bouračka.
- Pořád stejná písnička. - Tak mi řekni, jak to bylo.
Jsi si jistý?
Tak já ti to povím.
Víš…
kde Burcu bydlela v Miláně?
Hm. Fakt toho víš dost.
Kde ty dva měsíce v Miláně bydlela?
Klapalo vám to?
Jo, bylo to v pohodě.
Víš, kde se Burcu a Berke poznali?
Jsou staří přátelé.
To si myslíš ty.
Burcu a Berke se poznali v Miláně.
Dva dny potom už u něj bydlela.
Tou dobou…
Jste byli spolu?
To jsem si myslela.
Myslela jsem, že Burcu je kamarádka a Berke můj přítel.
Byla jsem ráda, že tam není sama.
Ale Burcu…
vzala věci do svých rukou.
A v Istanbulu to potají táhli dál.
Už to chápeš? Ani jeden nám nic neřekl.
Proto jsem říkala, že miluje hajzla.
Vdává se za zmrda a tahá se za ním, zatímco ty seš tady.
Kde je to tlačítko?
To na vymazání vzpomínek.
Dá se zapomenout, cos mi dneska řekla?
Tohle je to tlačítko?
Brzdi.
Proč jsi mi to řekla?
Abych to vzdal?
Ptal ses.
A já už nechtěla nic tajit.
Pozvi mě na svatbu, drahá
Když budeš chtít, půjdu ti za svědka
Slyšíš? Písnička pro tebe.
Když se někdo bude ptát, co jsem zač
Hodí se k té whisky.
Řekneš, že jsem starý známý
Pozvi mě na svatbu, drahá
Když budeš chtít, půjdu ti za svědka
Když se někdo bude ptát, co jsem zač
Řekneš…
Co blbneš?
…že jsem starý známý
Napijeme se.
Kdysi jsme měli velké sny…
Dokonalé načasování.
Tu máš, tahle je pro tebe.
Tři, čtyři.
Jedni milují, druzí opouštějí
Já všeho jsem se vzdal
Aby si teď každý člověk ve městě o mé lásce povídal
Tak tomuhle se říká milostná píseň
Nebudu ničit svět ani rozbíjet skleničky
Kvůli vám všem už nevěřím v lásku
Láska je jenom chiméra, hochu
Nesměju se, ani se nezlobím
Ani kvůli ní nebrečím
Kvůli vám všem mi láska zlomila srdce
Už mám plné zuby lásky na jednu noc
Co není hluboká jak oceán
Ani klidná jako nebe
Kvůli vám všem mám myšlenky vzhůru nohama
Šrotující mysl mi nahání strach
A teď
Ach, bože
Proč když mám trápení Obracím se vždy k tobě
Ach, bože
Kvůli vám všem můžu jen povzdechnout
Ach, bože
Proč když mám trápení Obracím se vždy k tobě
Ach, bože
Kvůli vám všem jsem vyčerpal lásku
Kvůli vám všem jsem ztratil sám sebe
Naposledy Nay-rina-nari-nirinom
Kvůli vám všem
Nay, rina, nari, nirinom.
Pěkný text.
Nay, rina, nari, nirinom.
Přesně.
A tahle je pro tebe.
ČÁST SEDMÁ
Haló? Nazdar, právníku.
Rasime?
Co se děje? Jsi tam?
Mám jednu otázku.
Jakou?
Tvůj kámoš ze základky, ten debil Berke.
Není můj kámoš.
Rasime,
podváděla mě s ním Burcu v Miláně?
No tak, právníku.
Věděls o tom?
Kámo…
- Jsi tam? - Jo.
Věděls to?
Kámo, neříkal jsem ti, abys tam nejezdil?
Končím. Zatím čus.
Tam to tak chodí…
To mě poser.
Je ze mě zoufalec se čtyřma jízdenkama.
To jsem netušil.
Víš, proč tam jedu?
Chtěl jsem změnu.
Už dlouho se nic nestalo. Hodně dlouho.
Možná od mého infarktu.
Rodiče mě pořád ochraňovali.
„Nedělej tohle, nedělej tamto, umřeš.“
Brzo jsem dospěl.
A možná i umřel.
Dělat jen to, co mám, a přemýšlet nad smrtí, bylo k zbláznění.
A Burcu byla to jediné, co mě v životě potkalo.
Všechno ostatní
jsem dělal jen proto, že bych měl.
Ne proto, že bych chtěl.
Stalo se někdy něco, co jsem chtěl?
Ne. Chci říct…
Když něco chci,
čtu si básně jako dítě.
Nezlobím se,
že ses do mě pustila.
„Kluk, co čte poezii, jede na svatbu číst báseň.“
Přesně tak to je.
Myslel jsem, že s Burcu se něco stane.
To jsem totiž chtěl.
Chtěl jsem vrátit čas, kdy jsem s ní byl.
Říkal jsem, že budu třeba kuchař.
Ale teď už vím, že nechci.
Být dál právník. Mít kámoše kretény.
Zpětně bych tolik věcí změnil.
Není dobré něco přehnaně chtít.
Jinak… si člověk myslí, že záleží jen na tom.
Ten, kdo drží v ruce kladivo, vidí všechno kolem jen jako hřebíky.
To je případ naší konzervatoře.
Začneš jako dítě, protože chceš.
Nebo to chce tvoje máma.
Abys byl pianista, tanečník, houslista.
Nebo jsi viděl pořad v televizi,
všichni jsou slavní a úspěšní, všichni jsou pianisti.
Začneš se učit jako malý.
Ale co potom? Dospěješ.
Najednou jsi někdo jiný.
A už nechceš hrát na housle.
Tvůj případ?
Z části.
Chvíli jsem chtěla být surfařka.
Proto jsi ale se školou nesekla.
Cože?
Proto, aby ses stala surfařkou.
Bylo to Švédsko, nebo Švýcarsko? Tam…
se dá jen lyžovat.
Burcu ti to řekla?
Měli jste se s Berkem stěhovat do Švédska, ne?
Tak něco.
Co ti přesně řekla?
Žes odešla z konzervatoře, abys jela s ním.
- Tak to ale nebylo. - Možná ne.
A tys kvůli ní dal výpověď.
To není totéž.
Já opustil práci.
Tys opustila život, školu, všechno.
- Hudbu… - Pořád hraju.
To Berke neříkal.
Co Berke říkal?
Vždycky něco řekl Burcu.
- A ta to řekla tobě? - To je fuk.
Byla jsem s Berkem šest let.
Co tím chceš říct?
Po tom incidentu tě neopustil?
Jakém incidentu?
- Proč to zas řešíme? - Jakém incidentu?
Po kterém ti zůstala ta jizva na ruce.
Že ses nepochlubil, kolik toho víš.
Berke říkal…
Už to vyklop!
Nedokázal ti říct, že se chce rozejít, když jsi otěhotněla.
Ale řekl mi, že nechce děti.
Pak jsme ještě byli spolu.
Nedokázal to. Někdy je to těžké.
Ale neříct to dva roky?
Tohle ten hajzl všem vypráví?
Mělas ho taky vymazat.
Od začátku cesty neřešíš nic jinýho.
Pořád mi připomínáš minulost.
Pořád?
- Sotva osm hodin. - Dost už.
Ticho.
Leylo,
promiň.
V pohodě.
- Promiň. - V pohodě!
- Proč stojíme? - Srazili jsme zvíře.
Strojvůdci kontrolujou, jestli nejsou i další oběti.
Další oběti?
Stalo se něco zvláštního. Nevím, kde jsme.
Srazili jsme zvíře.
Každopádně…
máme před kamerou slečnu Leylu.
Uvidíme, co nám řekne
o zítřejší svatbě.
Slečno Leylo?
Slečno Leylo, co nám řeknete o zítřejší svatbě?
Všichni na svatbě vás sledují.
A 75 milionů diváků u obrazovek.
Dívá se i Berke.
Chcete mu něco vzkázat?
Slečno Leylo?
Vy nemluvíte?
Vlastně bych tu neměla být.
Teď si uvědomuju, jaká to byla chyba.
Protože moje bývalá kamarádka…
si bere mýho ex, který mi řekl…
že se nikdy neožení.
Zvažovala jsem, že vystoupím a pojedu pryč.
Čím dál, tím líp.
Ale pořád… jsem tu.
Dokonce mám pozvánku.
Pozvánku.
Pamatuješ na to ráno u tebe doma, Berkeu?
Byli jsme tam sami.
Říkal jsi mi, ať ještě zůstanu.
Tak jsem zůstala.
Strávila jsem po tvém boku šest let.
Vložit svoje naděje a sny do jednoho člověka…
Zní to absurdně, ale to jsem udělala.
Vkládala jsem do tebe svoje naděje a sny.
Když ztratíš to jediné, co máš, nezbyde ti nic.
Zoufale hledáš nějakou náhradu.
Něco…
co bude tvoje a k čemu se přitulíš.
Nějaký střípek.
Já myslela, že se nikdy nechceš ženit. Co?
Říkals, že manželství je nesmysl.
A podívejme.
Nakonec jsme na tvojí svatbě.
Ten, co mi řekl, že se nikdy neožení, má svatbu.
Řeknu ti jenom jedno. Burcu, ty taky poslouchej.
Seš odpornej člověk, Berkeu.
Seš pěknej mizera.
Nikdo jiný mi takhle neublížil.
Seš grázl, parchant, blbec a hajzl!
Seš horší než špinavá krysa. Ty jsou aspoň roztomilý.
Ty aspoň mají emoce. Na rozdíl od tebe.
Snažím se tě vidět v každým člověku.
Odjíždíme.
Kvůli tobě nikomu nevěřím.
Tu prázdnotu ničím nezaplním.
Ale já to zvládnu. Uvidíš, ty hajzle.
Všichni nasedat!
- Smaž to. - Neblázni.
- Dělej. - To by byla škoda.
Dej to sem.
- Nasedat! - Nemaž to.
Ali, dáš mi ten mobil? Ali!
Jaké máš heslo?
- Dej mi to… - Jaké máš heslo?
- Řeknu ti ho. - Tak jaké?
- Řekni mi heslo. - Fakt to smažeš?
2758. Fakt to chceš smazat? Nedělej to.
Dobře.
ČÁST OSMÁ
- Máte otevřeno? - Ano, pane.
Vypnete prosím tu hudbu?
- Dva čaje. - Ano.
Dobré ráno.
Už bude studený.
Ještě čaj, prosím.
Musíme pít, co poručíš ty?
Kafe s mlékem, bez mléka. Čaj.
- Třeba si dám kafe. - Nemají džezvu.
O to nejde, Ali.
Tyhle věčné problémy.
Objednal jsi mi čaj?
- Jo. - Pro mě? Čaj?
Prostě sis tipnul…
Jako s tím kafem.
Snad se tolik nestalo.
Zrušíme ho. Zrušte ten čaj! Co si dáš?
Je jedno, co chce ona, že?
Nevím. Zeptám se jí, až ji uvidím.
To pochybuju.
- Cože? - Chci říct,
že si jsi jistý, že ji získáš.
Byl jsem, než jsem potkal tebe.
O tom mluvím.
Má někoho jiného, Ali.
A tebe nechce.
Život není jen o tom, co chceš ty.
Existuje limit a…
tím je ten druhý.
Když s někým vyrazíš na výlet,
nemůžeš sám rozhodnout, kam půjdete.
Učím se za pochodu.
Mám to stejně.
Zní to trochu vtipně. Když to říkáš ty.
Proč?
Ztratila jsi s někým čtvrtinu života.
Ale žiju, ne?
Asi jsi zapomněla.
Jsem mistr.
Zmáčknu tlačítko a zapomenu.
Já si zase snažím vzpomenout.
Jaké to bylo mít 13.
Zase něco chtít.
Vzpomenout si, jaké to bylo
udělat něco spontánního.
To se nemáš čím chlubit.
Mluvím z vlastní zkušenosti.
Když vyrůstáš v opatrnosti, snadno zapomeneš.
Ale člověk nikdy neví, kdy mu vyprší čas.
Řeknu ti jenom jedno. Burcu, ty taky poslouchej.
Seš odpornej člověk, Berkeu.
Seš pěknej mizera.
Nikdo jiný mi takhle neublížil.
Seš grázl, parchant, blbec a hajzl!
Je to chytrý telefon. Nejde to tak snadno smazat.
Aspoň to zeslab.
Pustíme si to celé?
Snažím se tě vidět v každým člověku.
Takže se to nesmazalo. Měli bysme…
Já za to nemůžu.
Tys to nesmazala. Klidně to smaž.
Smaž to ty.
Na.
Smaž to.
Dobře, promiň.
Vem si to. Vážně.
Smaž to.
Vždycky připravená se prát, že?
Nejdou zamknout.
Jdou zamknout.
Vážení cestující, vlak brzy zastaví v Izmiru ve stanici Alsancak.
Co teď?
Asi půjdu.
Vážně?
Nejdřív se stavím k babičce.
Dobře.
Tak ahoj.
Je to jen prstýnek.
A nemačkej to svoje tlačítko.
- Cože? - Ať nemačkáš to svoje tlačítko.
Byla by škoda to všechno hned smazat.
Dobře.
Ještě něco.
Nay-rina-nari-nirinom. Že?
Navždycky.
KONEC
VŠECH ČÁSTÍ
KONEC
BĚHEM NATÁČENÍ FILMU NEBYLA ZRANĚNA ŽÁDNÁ ZVÍŘATA.
Překlad titulků: Michal Herman