Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kontinentet Antarktis
er utrolig enormt og ubarmhjertigt.
Det er det koldeste sted på Jorden.
Men hvert forår
trækker den varme sol liv fra det Sydlige Ishav
ud på kanterne af kontinentet
og det bliver hjemsted for en af de mest hårdføre fugle
på planeten,
adeliepingvinen.
For at fortælle den utrolige historie om disse polarpionerer,
har Disneynature iværksat en af de største filmoperationer,
Antarktis nogensinde har set,
ved at samle et unikt filmhold,
der inkluderer nogle af de bedste filmfotografer i verden.
De vil opleve det værste, som Moder Jord kan give dem,
og stadig komme tilbage efter mere.
Pingvinerne er på deres egen mission.
De her pingviner. Vil du lige stille dig ind i billedet?
Jeg kan ikke fatte det her.
De kan være forsigtige omkring fremmede.
Jeg vil gemme mig i deres koloni sådan her.
Og at finde dem er ikke nemt.
Hvilken vej var pingvinkolonien nu?
Men de her filmmagere ved, hvad det kræver for at fange hvert øjeblik
af den her magiske historie.
Det var en pingvin.
Ja.
Det kunne have været det Oscar-vindende skud.
Jeg missede det lige.
PINGVINER – LIVET PÅ KANTEN
Adelierne har brugt vinteren ude i havet.
Nu er de på vej tilbage på land for at yngle.
TIDLIG FORÅR
Det er det grønne lys, Disneynature teamet har ventet på.
Mere end 20 filmfotografer vil forsøge at filme pingvinernes liv
i enestående detaljer.
De vil krydse enorme distancer for at finde motiverne,
med en oppakning på over ti ton filmudstyr.
De vil bruge måneder på nogle af de koldeste
og mest isolerede steder på planeten.
Og de vil være afhængige af hundredvis af supportmedarbejdere
fra otte forskellige nationer, der skal få dem frem og holde dem i live.
Det første kamerahold forlod England for en uge siden,
på vej mod en mellemstation i New Zealand.
De fløj derefter til Ross Island
og til den amerikanske arktiske forskningsbase i McMurdo.
Den sidste del af deres vanskelige rejse
tager dem nu tværs over øen til det afsidesliggende Cape Crozier
Hvert år bliver Crozier hjemsted for den største koloni af adeliepingviner
på planeten.
Mandskabet prøver at skynde sig for at nå frem før pingvinerne.
Mark Smith er en filmfotograf, der har filmet her før,
ligesom Jeff Wilson har,
holdets leder og en af filmens instruktører.
JEFF WILSON INSTRUKTØR
To års planlægning er gået til dette øjeblik lige nu,
hvor al logistik, alle folk,
alt udstyr og det rigtige vejr skal passe
for at lande på basen, som vi er på vej til.
Det har været en enorm indsats.
Disse golde fjelde vil være den primære location
de næste par måneder.
Både Mark og Jeff ved hvilke brutale vilkår, der venter.
Det er som en midsommerdag hernede, med cirka minus 18 grader.
Dejligt og varmt.
For Antarktis er det faktisk usædvanligt stille og solrigt.
Jeg kan ikke tro det vejr, jeg har aldrig set det sådan.
Ja, det er smukt.
- Okay, klar. - Er I klar?
- Hyg jer, venner. - Mange tak, makker.
Det var så lidt. Vi ses.
Ja.
Fedt.
Hva' så hva'?
Vi klarede det.
Det er den bedste følelse nogensinde.
MARK SMITH FILMFOTOGRAF
At være her er ret fantastisk.
Det er vores hjem.
Det er otte måneder siden at basen var i brug,
så holdets første opgave er at opbygge lejren igen.
-Jeff. -De skal også bære filmudstyret,
del for del, til pingvinkolonien.
Der er cirka halvanden kilometer ned til kolonien
og vi tager kun noget af vores gear med, af de ti tons
gear, som vi har taget med os.
Kameraet, tripod, og hvad ellers,
vi gemmer det nede i kolonien,
så vi ikke skal bære det frem og tilbage hver dag.
Jeff, hvorfor bærer du ikke lige så meget som os?
Mark og Jeff håber at fange begyndelsen af adeliernes historie:
hannernes hjemrejse over havisen, på vej til deres redepladser
Men er de foran pingvinerne?
Hvad tænker du, Mark?
Det er ret vildt. Utroligt.
Der er et par hundrede ud af en kvart million pingviner her.
Mange er dem er stadig ude i havet
og kommer tilbage i løbet af de næste dage.
Og pingvinerne kommer igennem her på vej til kolonien,
og forhåbentligt kommer de tilbage gennem al den fantastiske is.
Hvert år fryser havet omkring Antarktis.
og gør kontinentet dobbelt så stort midt på vinteren,
og smelter igen hver sommer.
Dette år smelter det langsommere end normalt.
Isen er omkring seks kilometer den vej, og normalvis
cirka halvt så meget.
Det er en lang vej at gå for adelierne.
Mange adelier går under isen der.
Meget smukt. Blå is,
sort og hvide adelier, fantastisk.
Med hundredvis af hanner, der ankommer,
og det gode vejr, der holder, er det den perfekte start.
Men Mark og Jeff har været her mange gange
og ved, at forholdene kan ændre sig på få minutter.
Endelig ankommer adelierne i hundredvis,
hvilket er det vi kom for, og Mark prøver at filme dem.
Men dilemmaet er...
Oppe på bakken er det begyndt at storme helt enormt,
og vindene her kan blive ret stærke.
Så mens vi har al den her action, er vi lidt i syv sind
om vi skal tage hjem eller blive og få de gode sager i kassen.
Det bliver hurtigt klart, at de ikke kan blive.
Det blæser sne,
hvilket giver mig gudsfrygt.
Og det betyder, at det er nogle stærke vinde.
Man ved aldrig hvor stærke de er.
Vi tager afsted.
Vi bliver ikke og finder ud af det.
Ret stærk.
Før de ved af det, kæmper holdet mod vinde af orkanstyrke
og temperaturer under minus 30 grader.
Fanget i det åbne landskab er det potentielle dødelige forhold.
Endelig når de lejrens sikkerhed, men det var med nød og næppe.
Ret kraftigt.
Bare en let brise, ikke?
Stormen forsvinder lige så hurtigt, som den kom.
Morgenen efter er det som om, det aldrig skete.
Alt virker ret venligt,
nu hvor vi sidder i kolonien morgenen efter,
men det var tæt på at være seriøst i går aftes.
Og jeg tror ikke vi tester den vind igen.
Og der var øjeblikke, hvor jeg tænkte:
"Jeg er ikke sikker på, jeg klarer det."
Jeg var så træt.
Jeg tror aldrig, jeg har været så træt.
da vi kom tilbage til hytten.
Og ved du hvad?
Havde det været koldere, så havde vi været i store vanskeligheder.
Det mest fantastiske ved en storm er, at pingvinerne er helt ligeglade.
Kolonien virker til at være dobbelt så stor,
så flere pingviner ankom i de vinde,
hvilke minimum må have toppet 160 km/t.
De passede bare sig selv,
hvilket er utroligt, egentlig.
Hatten af for dette lille bitte dyr.
Cape Crozier er hovedlokationen for pingvinernes historie,
og vil blive filmet gennem sæsonen, af tre forskellige kamerahold.
Men det er ikke den eneste koloni, som Disneynature kommer til at filme.
Et andet filmhold sejler sydpå fra Australien
på en isbryder med nye forsyninger.
De er på vej mod havisgrænsen og den franske forskningsbase
Dumont d'Urville, eller DDU.
Deres tre tons kamera- og dykkerudstyr sejles ind.
Men to fra holdet er i stand til at flyve i forvejen i et mindre fly.
Vægtgrænsen tillader dem kun lidt tøj
og et lille kamera.
Det er deres første gang i Antarktis.
Hvad synes du, Rolf?
Se det lige. Jeg mener...
ROLF STEINMANN FILMFOTOGRAF
Isbjergene er frosset fast i havet,
jeg mener, wow.
Jeg er lidt tom for ord, må jeg indrømme.
Man kan ikke se pingviner endnu.
MAX HUG-WILLIAMS FILMFOTOGRAF
Men det er ikke dårligt, for lige nu er vores kameraudstyr
fanget cirka 200 kilometer den vej,
på en båd med resten af holdet.
Vi krydser fingre for, de snart kommer, for uden kameraer,
kan vi ingenting.
Skibet de venter på, hedder Astrolabe,
og rammer tidlig forårsis meget tidligere end først antaget.
Oveni al udstyret,
har det også nogle trængte forsyninger med til alle, der bor i DDU.
Ombord er undervandsfilmfotografen og legenden, Didier Noirot,
som har dykket i Antarktis mange gange før.
DIDIER NOIROT UNDERVANDSFILMFOTOGRAF
Normalt tager turen fra Australien ti dage,
men i denne sæson kæmper skibet mod tyk havis.
Jo tættere og jo mere sydpå de kommer,
jo tykkere bliver isen.
Deres fremskridt mindskes dag for dag...
indtil de ikke kan komme længere.
De sidder fast
og missionen hænger i en tynd tråd.
Niende dag og det her er farten...
Vi er helt stoppet, vi bevæger os ikke mere.
Vi kan intet se, og kaptajnen ved ikke hvor han er på vej hen.
Vi venter på, at det klarer op,
så vi kan finde vej gennem isen.
Forskningsbasen er stadig flere dage væk.
De kan ikke gøre andet end at vente indtil vejret klarer op.
Mens Rolf og Max må vente på deres kameraer,
venter de ikke længere på adelierne.
Hovedbasen er deroppe.
Den er fantastisk. Det er en af de eneste baser hernede,
som faktisk er omgivet af en pingvinkoloni,
så det er ideelt.
Det er luksus, for vi har kun kort vej
hen til selve kolonien,
og der er Kejserpingviner lige derovre,
men vi er helt omringet af adelier.
De ved stadig ikke, hvornår de kan gå i gang med at filme.
Det er lidt en katastrofe, at vi ikke kan få vores kameraer...
ROLF STEINMANN FILMFOTOGRAF
...fordi de er ude på skibet, og vi kan intet gøre.
Så vi kan blive godt kendt med området,
og godt kendt med adfærden,
men i værste fald er det slut, når kameraerne når frem.
Vi krydser fingre for at skibet kommer snart.
Astrolabe er strandet i et ishav.
Chancerne for at sejle til DDU forsvinder hurtigere og hurtigere.
Men et vindue af godt vejr, giver Didier og undervandsholdet
en mulighed for at komme i land på andre måder.
Nu bliver det reelle omfang af havisen lysende klart.
Jeg kan høre en helikopter.
Hele filmholdet er gæster på den franske base i DDU,
hvilket har huset 30 forskere og ingeniører hele vinteren.
Helikopteren har ikke kun Didier med sig,
men også frisk mad til alle, og længe ventede beskeder hjemmefra.
Posten er her!
Til tjeneste!
Det er deres første post i otte måneder.
Jeg ved ikke, hvad de får, men alle er meget oppe at køre.
Mine damer og herrer, dette er en historisk dag!
Vi fejrer hjemkomsten af tomater og grøn salat!
Det her er himmelsk.
Efter leveringen af salatforretten,
vender helikopteren tilbage med hovedretten
og en overraskelse til Max.
Endelig har vi alt. I blandt en masse forskerudstyr.
Det har varet længe, men det er her, et kamera.
Vi kan endelig begynde at filme.
DDU er udvalgt...
FORÅR
...fordi holdet kan filme adeliepingvinerne
på og under tyk havis.
Okay, der kommer en stor gruppe nu, wow.
Rolf fokuserer på hunnerne, der er på vej tilbage fra havet,
på vej til kolonien, hvor hannerne venter dem.
Ofte går jeg ind i en proces, for at komme ind i hovedet
på hovedpersonen, som jeg filmer.
I dette tilfælde er det en pingvin, der har besluttet at parre sig
i et af de mest afsidesliggende og hårdeste steder i verden,
og deres supermarked er havet, hvor de får deres mad fra,
og havisen er meget tyk i år,
så der er langt hen til supermarkedet.
Og vi går bare tilbage til basen,
hvor kokken har lavet maden. Det tænker vi ikke over.
Men de her ved, at de skal ud til havet,
og de skal finde meget mad for at kunne overleve,
så det er en alvorlig sag, og vi prøver at fange det.
Så derfor har jeg stor respekt for
de små, sorte og hvide mirakelmaskiner.
Disneynature holdet har lavet et unikt, nyt synspunkt for filmen,
der fanger pingvinens udgangspunkt af historien.
Max bruger et specielt stykke kameraudstyr,
som mere hører hjemme i Hollywood end i Antarktis.
Alt her er meget barskt.
Vi bruger kameraer og udstyr,
som man normalt ville bruge på et filmset,
men at bruge dem her, ved verdens ende,
er næsten umuligt, fordi hver gang. jeg falder igennem sneen,
så ryster det billedet, og vinden her er bare nådesløs.
Vi får 100-110 km/t vinde,
og jeg tror, at den bedste, vi har haft, har været en brise på 50 km/t,
og du kan ikke engang holde kameraet roligt.
Og hele meningen med det her latterligt tunge udstyr er,
at jeg kan få stabile optagelser i bevægelse.
Det er ret hårdt at komme tæt på, forståeligt nok, for de er ret nervøse.
Guderne må vide, hvad pingvinerne tror, jeg er, når jeg vandrer imod dem,
som en anden Terminator.
Didier er også ivrig efter at starte undervandsfilmningen,
men han skal finde et sted, hvor han kan dykke.
Den usædvanligt tykke forårsis gør, at der intet vand er i miles omkreds.
Det er et problem for ham og pingvinerne.
Vi kan se, at adelierne går meget længere.
Havisen strækker sig 96 km fra DDU,
og pingvinerne går så langt.
Det åbne hav er langt væk,
så dykkerholdet leder efter huller i isen tættere på basen,
hvor de håber at finde nogle adelier.
Vi har måske fundet et hul,
for der er pingviner og sæler.
Det første hul tilhører en Weddellsæl.
De bor sydligere end noget andet pattedyr,
og holder deres ishul åbent året rundt.
I det næste hul er der pingviner,
men de er Kejserpingviner, ikke adelier.
Men så finder Didier et lovende ishul.
Alt hvad han har brug for, er en adelie.
Han er heldig.
Der er vores skuespiller!
Det her er stjernen i filmen.
En lille adeliepingvin,
som er flyttet ind her i hullet.
Så vi filmer ham og får nogle nærbilleder.
Før han dykker ned under isen,
vil Didier have nogle optagelser af stjernen, der springer i vandet.
Han er en sej fyr.
Du kunne i det mindste vende mod kameraet!
Kontrakten foreskriver, at vi skal se dit ansigt.
Mens Didier gør klar til at filme den bedste vinkel,
gør vores helt sig klar til sit nærbillede.
Og som en ægte professionel, er han lige til tiden.
Det er strålende!
Se!
Vores filmstjerne skal komme tilbage.
Men vores filmstjerne kommer tilbage.
Han er under isen...
Hovsa, fantastisk! Fik det!
Fremragende!
Mens den lille Adelie forsætter med at charmere foran kameraet,
er det klart, at en stjerne er født.
For nemt!
Endnu en grund til, at DDU er blevet valgt som location,
er at det er et af de få steder på planeten, hvor kejserpingviner
bor tæt på en koloni med adeliepingviner.
Kejserpingvinerne har overvintret, men er nu på vej væk.
Alle de voksne er på vej ud til havet.
Vi har lige haft en adelie, den første adelie,
til at dukke helt uventet op fra havet,
lige midt i kolonien af kejserpingviner.
Man kan bare se de to arter interagere,
og deres forskelligheder.
Han er end ikke lige så stor, som nogle af kejserpingvinungerne,
men han skubber bare de voksne af vejen.
Når adelierne er i byen, tror de, de ejer det hele.
Deres opførsel ligner ingen anden pingvins.
De er næsten nogle små hyperaktive, høje på koffein, små...
energibundter.
Vi vil synes godt om at filme dem,
fordi de virkelig har karisma,
og... det bliver sjovt.
Tværs over Antarktis er hun-adelierne på vej til deres kolonier,
hvor hannerne allerede er i færd med at lave deres reder.
Deres kolonier ligger altid på de rå klipper,
fordi adelierne skal lægge deres æg på fast grund.
Alle hannerne er kommet tilbage til kolonien nu,
JEFF WILSON INSTRUKTØR
og de er i gang med at bygge rederne,
og de bygger deres reder med disse små sten.
Faktisk finder man kun adelie-kolonier, hvor der også er
de her sten, fordi de skal løfte deres æg væk fra jorden,
for når sneen smelter, fryser deres æg ikke.
Og alle hannerne går frem og tilbage,
mens de tager sten op, og prøver at bygge reden i tide,
fordi de skal imponere damerne.
Men redebyggeri er ikke så uskyldigt, som det ser ud.
Stenene er pengene, de er valutaen i disse kolonier.
Men nogle pingviner er dovne.
Han er på rov, vores lille ven der.
De ser så uskyldige ud.
Se.
Ham der er smuk, ren,
og du ville ikke tro, at han står
og tænker: "hvor kan jeg finde en sten?"
Og nogle gange, står de der bare i evigheder,
og de observerer,
og observerer.
Og det er, hvad han gør, "kigger rundt."
Og lige pludselig, bang, så løber de hen til reden
og tager en sten og...bang.
"Hej smukke, jeg er din, jeg har stenen."
Jeg ved ikke, om alle spørger, hvor en god gave kommer fra.
Nogle gange tager du imod gaven og... er taknemmelig.
Det næste skridt i Didiers mission
er at filme pingviner svømme rundt under isen.
Og han ved lige hvem, hans stjerne skal være.
Vandet er under frysepunktet, så at få udstyret på, tager lang tid.
Godt så.
Didier er sent på settet og vores hovedrolleindehaver er utålmodig.
Vent!
Vent min ven!
Den lille pingvin er et naturtalent,
og leder Didier ind i en magisk verden under isen.
Vi gik 30 meter ned.
Hvor isbjerget kurver så flot.
Mange facetter, det er smukt med overfladen ovenover.
Hernede holder isen det meste af sollyset ude,
hvilket forhindrer algerne i at gro.
Resultatet er krystalklar sigtbarhed
mere end 240 meter frem.
Han er her!
Han er hurtigere end mig til at komme ud af vandet.
Og så, en overraskende bonus.
Birollerne ankommer.
Så snart vi er oppe,
så er de alle her!
Han er glad, han logrer med halen!
Det er det for i dag.
Didier drager hjemad.
TIDLIG SOMMER
1600 kilometer væk i Cape Crozier, er der sket en forandring.
Efter to vanskelige måneder hjemmefra,
er Jeff og Mark udskiftet med et nyt, friskt hold:
Julie og Matt.
Julie har været i Antarktis før, men det er Matts første tur,
og han har meget at lære om at bo sammen med pingviner.
Se hvad jeg har siddet i.
Smeltevand, der er løbet igennem,
lad os bare sige, meget fuglemøg.
MATT AEBERHARD FILMFOTOGRAF
De her bukser er begyndt at lugte en lille smule.
De skal nok vaskes et par gange, hvis jeg orker det, før lugten forsvinder.
Ja.
Kolonien er nu hjemsted for over en million ynglende pingviner.
Næsten alle har fundet sig en mage, parret sig og lagt sine æg.
Matt og Julies mission er at fange øjeblikket, når en unge klækkes.
Det er en optagelse, der er afgørende for filmen.
Matt har filmet de sidste tre dage.
Det er en meget langsommelig proces.
Hvis du misser øjeblikket, hvor ungen knækker skallen,
så er det slut.
JULIE MONIÈRE FILMFOTOGRAF
Vi må videre til et andet æg.
Matt skal koncentrere sig.
Vi mangler bare det magiske øjeblik.
Han skal nok få det.
Men... jeg kan ikke snakke med ham.
Han...
er bare meget fokuseret på sit arbejde.
Men på præcis det forkerte tidspunkt,
ankommer en tidlig sommerstorm.
Jeg gik i seng i går aftes,
og det var stadig smukt udenfor.
Jeg vågnede i morges, og vi har mere vind,
hvilket er ret frustrerende, fordi der sker en masse i kolonien,
og nu er virkelig en afgørende periode,
og jeg er klar på at arbejde.
Så jeg vil prøve at få så meget søvn,
som jeg kan og vågne i morgen,
og være frisk og frejdig
og klar til en dag mere,
fordi vi har så meget, som vi skal nå
på så uendelig kort tid.
Det her er faldvinde,
kold luft fra de kolde områder,
som trækkes nedad, af det varmere hav.
De kan nå op på næsten 320 kilometer i timen
og vare i dagevis.
DAG 2
Det er ligesom at være fanget i stortromme.
Sådan har det været hele aftenen.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal lave.
Ny dag, og vinden er stadig stærk.
Jeg er lidt utålmodig.
DAG 3
Da vi tog fra kolonien, var der måske 50 procent
af fuglene med klækkende æg.
Jeg tænker, at det tal
er gået nedad,
fordi pingviner går videre med tingene,
uanset vejret, hvilket er ret vildt egentlig.
De der æg klækker under de der små, tossede fugle.
Endelig, faldvindene dør ud.
Ved du hvad, det her er bare en mild brise.
Ja, vi filmer i dag.
Godt.
Med meget lidt søvn, Matt og Julie går tilbage til kolonien
desperate efter at indhente det tabte.
Men nu er der overskyet,
og snefnug, der er endnu en forhindring.
Jeg gør mit bedste for ikke at slippe
mine frustrationer løs, når jeg arbejder.
Men i dag...
Juleaften,
vi byttede vagt
og starte, ja...
starte tidligt, fordi jeg mangler nogle specifikke optagelser.
Men det kræver en klar, blå himmel.
Og jeg har sådan cirka det modsatte.
Så forhåbentligt kan jeg
lave optagelserne i solskin, i morgen på Juledag.
Det ville være en ret god...
julegave, fordi jeg er ved at løbe tør for tid.
Derfor er jeg lidt ked af det.
Det er julemorgen, og vejret klarer op.
Julies første opgave er hendes daglige tjek af radioen..
MacOps, det her er Yankee 328 Camp Crozier på Mount Terror.
Modtager du?
Yankee 328 Camp Crozier, det her er MacOps, godmorgen.
Godmorgen George.
Det er Julie til vores daglige indtjekning.
Der er to mennesker og alt er godt.
Godmorgen Julie. Glædelig jul
og jeg bekræfter, at der er to folk i lejren, og alt er godt, slut.
George, glædelig jul til dig også.
Er der nogle beskeder til os?
Julie, jeg har en besked til dig.
Beskeden er: "glædelig jul fra Mick," slut.
Tusind tak.
Hvilken Mick taler vi om?
Mick...ej, ved du hvad...
Jeg beklager, det er til Cape Crozier holdet i aften, team Bravo 031.
Jeg undskylder, Julie.
Så der er ingen beskeder til os?
Nej, der er ingen beskeder til jer.
Beklager, jeg har intet ellers,
så glædelig jul og vi tales ved i morgen.
MacOps slutter her.
1600 km væk fra isolationen i Crozier,
udholder DDU teamet også julen langt hjemmefra.
Det er jul til mig!
Trods de presserende krav om at filme,
holder Matt og Julie et par timer fri
og fester med en flaske vin, som de har gemt
til en særlig anledning.
Vi har en meget, meget god vin til jul.
Der står: "Delikat rødvin," "Vin rouge délicieux,"
på den her flaske,
og Julie skal smage det.
-Julie. -Jep.
Den er virkelig dårlig.
I DDU er Le Vin Rouge virkelig délicieux.
-Igen? -Ja, selvfølgelig.
Og der er ikke mangel på mundskænke.
Julie laver et festmåltid for at løfte humøret.
Sådan. Tak, Julie.
-Sovs? -Fantastisk. Ja.
Og i DDU...
Julie og Matt har efterladt venner, familie og livets glæder derhjemme,
alt sammen for at fange det øjeblik, hvor en unge titter frem fra skallen.
Uden den afgørende optagelse vil en væsentlig del af historien mangle,
og alle deres ofrer vil være spildt.
Vi har ikke været her i tre dage,
fordi stormen forsinkede os.
Og der er sket en masse siden sidst.
De fleste fugle har unger nu.
Der er stadig nogle med æg, men ikke mange.
Jeg skal bare finde den rette fugl
at fokusere på i dag.
Der er et tydeligt klækkende æg her.
Så vi har et emne, som vi kan bruge nu.
Det har et stort, åbent hul i ægget,
hvilket betyder, at det er tæt på at klække.
Den er faktisk ved at komme ud.
Det er en meget brugbar optagelse.
Efter alt hvad de har været igennem, så gør denne livsnødvendige succes
al deres modgang det hele værd.
God dag i dag. God udrugning.
Meget tilfredsstillende.
For pingvinerne er der ingen tid at spilde.
Julie og Matts sejr er en opfordring til handling for ungens forældre.
De har sultne munde at føde.
Klar til at komme i gang.
I løbet af de næste uger
skiftes forældrene til at finde mad
til deres hungrende unger.
Fodringsstafetten skaber en pingvin-supermotorvej.
Teamet vil gerne filme rejsen i myldretid set fra en pingvins synspunkt,
ud og hjem fra havet.
Det er en udfordring, der kræver mere end én tilgang.
Plan A.
Max prøver så godt han kan at følge med,
men ét forkert skridt og så...
At følge efter disse vraltende mirakelmaskiner
er meget sværere end de troede.
Tid til plan B.
Hvad kunne der om muligt ske?
Okay.
Så, plan C.
God idé.
Det er en kameraversion af en svævebane.
Kameraet kører. Okay.
Bare én test.
Det virker smukt.
Når de har de svævebaneoptagelser, de har brug for,
er det tid til lidt freestyle.
MIDT PÅ SOMMEREN
Havisen der omringer Antarktis smelter hurtigt.
Der kommer sprækker.
Det åbne havs fodringssteder kommer tættere på.
Det er tid til at hente iskantens helikopterhold ind.
Deres mission er ikke bare at filme pingvinerne oppefra,
men også at filme dem, når de svømmer under vandet.
Det betyder, at en helikopter pakket med tungt kameraudstyr skal lande
på havis, der er ved at falde fra hinanden.
Det er en ekstremt farlig operation.
De skal være absolut sikre på, at isen kan holde til dem.
Så, før Tom,
filmfotografen, er tilladt nær iskanten,
sætter teamet sikkerhedsliner ned.
Tom kommer ikke til at falde i,
men hvis han gør,
så trækker vi her og hiver ham ud.
Hold den til højre.
Eftersom adelierne følger kanalerne mod åbent hav, og deres mad,
så gør holdet sig klar foran dem.
Med kameraet på en kamerajib,
så kan Tom filme dem under vandet uden at skulle dykke.
Men pludseligt stopper pingvinerne.
Noget har skræmt dem.
Spækhugger.
Dræberhvaler.
Åh gud.
Spækhuggere er Antarktis' største rovdyr.
Og iskanalen, der førte pingvinerne ud
har lukket spækhuggerne ind.
Ja.
Lugt lige den ånde.
Det var så tæt på.
Kameraet jeg bruger her, er bare et lille undervandskamera
i et vandtæt hylster.
Vi har det på den her bom, så vi kan flytte det...
TOM BELDAM FILMFOTOGRAF
...og bare drive og følge dyret i billedet, når det bevæger sig.
Det ser godt ud. Farverne er smukke.
Vandets klarhed er fantastisk.
Ja.
Ja, Mark.
Sådan. Smukt.
Det er fantastisk.
Kammerat.
Det her er perfekt.
Han kommer lige hen til dig.
God fyr, flink fyr.
Spækhuggere er ekstremt intelligente, sociale dyr.
Og de fremmede på iskanten pirrer deres nysgerrighed.
Åh gud.
Wow.
-Hvad så, Tom? -Det var fantastisk.
Det var lidt heldigt.
Jeg dyppede det ned, og så et sekund senere...
Jeg optog ikke!
Jo jeg var.
Marks ansigtsudtryk.
Mand, vi fik det.
SIDST PÅ SOMMEREN
Omkring Antarktis revner havisen.
Det bliver nemmere
for de voksne pingviner at komme til fodringsstederne.
Og denne konstante forsyning af fisk og lyskrebs
får deres unger til at vokse hurtigt.
I Cape Crozier har Matt fuldført sin tid i marken
og er på vej hjem til sine kære og et velfortjent bad.
Han har givet stafetten videre til Sophie, som skal filme det sidste.
Hun er mere vant til at arbejde i Afrika end Antarktis.
Det er hendes første tur.
Intet kan forberede dig på det her landskab.
Det er alt, hvad jeg drømte om.
Stort og dramatisk og imponerende og skræmmende smukt.
Sammen med Julie er hun her for at filme den sidste del af pingvinernes historie.
Og det er kærlighed ved første blik.
De er bare fortryllende. Så...
SOPHIE DARLINGTON FILMFOTOGRAF
Vi kan ikke få nok af dem. De er himmelske.
Det er en sand fornøjelse.
De er utrættelige. De stopper ikke.
Jeg beundrer deres stædighed.
De fræser op og ned af bakken,
spæner op og ned den bakke.
Vi gør det et par gange om dagen, og det smadrer os næsten.
Jeg elsker deres nysgerrighed.
De sidder der bare. Helt uforstyrret.
De er okay med, at vi er der.
En smule forfjamskede og de tror nok, vi er nogle høje, dumme pingviner.
Den bedste fugl, jeg nogensinde har filmet.
Absolut. De er bare fantastiske.
Ungerne er nu mange uger gamle.
De er konstant sultne.
Så når en forælder kommer tilbage fra en fisketur,
så prøver alle ungerne i nabolaget at få lidt af fangsten.
Kom så! Du kan nå hende. Kom så!
Det er det sjoveste nogensinde.
Forestil dig en Justin Bieber fan i en grå, plysset heldragt,
der jagter Justin Bieber for en autograf,
det er den iver, de unger har, når de jagter forældrene.
Sophies mission er at filme ungerne, som de gør klar til at forlade kolonien.
Det varer ikke længe, før de tager ud til havet.
Jeg fatter ikke, de uger vi har været her,
og de forandringer,
af snelandskabet, hvilket var utroligt smukt,
og jeg tror ikke, at nogen af os havde den mindste idé
om, at det ville gå så hurtigt. Det tog os på sengen.
Is den ene dag, alt er frosset,
og næste dag, en smule brækket, og dagen efter, væk.
Forandringen er så hurtig.
Ungerne er begyndt at få fjerdragt.
De voksne bruger mindre og mindre tid i kolonien.
Al isen er væk.
Der er en stenet, småstensstrand tilbage.
Og se nu, åbent hav.
320 kilometer nord for Sophie er endnu et filmhold ankommet.
Det åbne hav og det gode vejr er lige, hvad de har ventet på.
Det er luftholdet.
Indtil nu har sommerstormene gjort det for svært og blæsende at lette.
Endelig efter flere dages venten,
vi har virkelig perfekte forhold i aften.
ALASTAIR FOTHERGILL INSTRUKTØR
Absolut ingen vind.
Utrolig klar himmel. Smukt solskin på bjergene.
Og nu gør vi helikopteren klar.
Vi letter om en halv time,
og vi bruger næsten fire timer i luften
på at fange det utrolige landskab.
-Okay, klar? -Ja.
-Klar til afgang. -Ja, klar.
Vi har fuldt udsyn og de forreste kameraer ruller.
Deres opgave er at filme Antarktis' majestætiske bjerge
og de befriede isbjerge, fra den smeltende havis.
Det er en chance for at besøge steder, som ingen andre har set,
eller filmet.
Marcelo, drej over mod det sorte bjerg, tak.
Det vil være et godt udgangspunkt.
Jeps.
Okay, den her vej, tak.
-Leder efter nogle gode isbjerge. -Jeps.
Lad os flyve hen til de her isbjerge foran os.
Ja, det bliver vidunderligt.
Det er fandme et stort isbjerg, det der.
Okay, lad os prøve at gå lavt ned mod den der,
den med hullerne.
Det er meget fint med den grå himmel bagved også.
Ja, det er godt.
Det er virkelig fint. Det ligner Stonehenge.
De huller er fantastiske.
Det er smukt. Lyset er også flot.
Det her er godt, Marcelo.
Bare flyv videre rundt sådan her, det er rigtig godt.
Det er et smukt stykke is.
-Virkelig god flyvning. Tak. -Selv tak.
Virkelig fantastisk der hvor gletsjeren kommer ned i havet lige der.
Er højden okay?
Højden er perfekt.
Lad os fortsætte i den retning.
Kan vi flyve tættere på den højderyg lige foran os?
Den har en ægte følelse af uendelighed.
Okay, Marcelo, kan du se højderyggen der?
-Kan vi flyve henover? -Okay.
Det er et smukt billede. Meget fint. Fortsæt.
God højde. God fart.
Og vi bliver på den solrige side af ryggen.
Ja, det her bliver smukt.
Ja, det er flot.
5600 kilometer væk, på den anden side af Antarktis,
er det sidste hold Disneynature
ved at sejle fra Falkland-øerne ned langs den Antarktiske Halvø
på vej mod den passende navngivet ø, Avian Island.
Man kan kun komme dertil med båd,
og kun når der er åbent hav, og havisen er væk.
Ombord er produktionens største filmhold,
med tre separate filmhold,
som alle prøver at nå en sjælden besøgt, og meget afsidesliggende pingvinkoloni.
En af de mest erfarne er John,
en filmfotograf specialiseret i teleobjektiver.
Jeg har været her et par gange og filme,
men det er nyt hver gang, synes jeg, fordi
landskabet ændres, og isen bevæger sig...
JOHN AITCHISON FILMFOTOGRAF
...og der er aldrig det samme vejr to gange.
Der er åbenbart en masse is dette år,
og det kunne nemt blokere for båden, og vores tur hen til kolonien,
hvor adeliepingvinerne er, som vi vil filme.
Og hvis det sker, så kan vi måske ikke nå frem.
Dykkerlederen Doug har også været her før
og ved en ting eller to om det her iskolde vand.
Jeg har dykket i troperne de sidste par år...
DOUG ANDERSON UNDERVANDSFOTOGRAF
...så jeg tror, der bliver et systemchok.
Så vidt jeg sker, så er den første uge hårdest,
før din krop vænner sig til kulden,
og det er ikke dit indre, der er problemet.
Dine hænder holder op med at virke.
Så man kan simpelthen ikke trykke på de andre knapper på kamerahuset,
men hvis vi kan få en time i vandet efter en uge,
så kører det ret godt.
Den tredje arktiske veteran er Jamie.
Hans specielle kamera bruger militærteknologi.
Det er et stabiliseret system, så vi kan få stabile billeder,
når vi er i en båd og filmer pingviner i vandet,
og man får bomstille billeder...
JAMIE MCPHERSON FOTOGRAF
...mens båden bevæger sig, og vi følger efter dem.
Tre forskellige teams med et fælles mål:
at filme ungerne hoppe i havet for første gang.
Men blot nogle timer efter løber de ind i problemer.
Vejrskiftet tager dem på sengen.
Sikke en forskel en dag gør.
I går havde vi solskin. Smukt solskin.
Og nu sidder vi fast i isen, parkeret ved siden af et isbjerg,
og vi har hård vind.
Det er ikke ligefrem det, vi regnede med.
Vi er midt på sommeren.
Hvis vi synes isen er hård,
det er tid til at ungerne udvikles.
De har brug for åbent hav.
Der er brug for et sted, hvor ungerne selv kan finde mad,
ligesom forældrene skal kunne fange fisk til ungerne,
så lige så stort problem, som det er for os,
så bliver min mad stadig lavet nede i messen.
De her små venner har det meget sværere.
På den anden side af Antarktis, i Cape Crozier,
kæmper Sophie med en anden slags storm.
Pingvinungerne skifter fjer.
Se det her. Overalt.
SOPHIE DARLINGTON FILMFOTOGRAF
Der er så meget af det her i luften,
at jeg tror, Julie og jeg har inhaleret
en hel pingvinunge-dun-sovepose.
Se, overalt. Luften er fuld af det her.
Dunene har holdt dem varme indtil nu,
men de er ikke vandtætte,
så ungerne skal smide dem, før de kan komme i havet.
Det er det pingvin-ækvivalente til de akavede teenageår.
Og det er ikke kun dun, som ungerne efterlader sig.
Jeg kan ikke lide, at de skider på vores udstyr,
og jeg lugter. Jeg lugter værre end nogensinde før,
for vi bruger hele dagen på knæ i ekskrementer.
Det er en dårlig lugt.
De kommer ikke til at lave en parfume lige foreløbig.
Plus, der er ikke noget bad, så vi lugter ret meget.
Men de synes, de dufter dejligt.
De tænker: "Ja mand, vi har det fint."
Ungerne ved det ikke, men det er en farlig periode for dem.
Hvis de smider fjerene for tidligt,
løber de risikoen ved at blive fanget i en storm.
For sent,
og de vil ikke kunne komme i vandet og forlade kolonien
før vinteren kommer.
Tilbage på den arktiske halvø,
har skibsholdet klaret stormen
og er nået i land på Avian Island.
Vores første skridt på Avian.
Intet filmhold har nogensinde været her før.
De aner ikke, hvad de vil finde.
Det er en meget stor koloni, og vi ser den for første gang,
JOHN AITCHISON FILMFOTOGRAF
så vi prøver at se...
hvor vi kan gå i land, hvor pingvinerne hopper i havet,
hvilket er det vigtigste, som vi skal filme.
Det er bare meget opmuntrende at finde så mange fugle her.
De opdager hurtigt, at pingvinerne ikke er alene.
Søelefanter.
Op til seks meter lange og næsten 4000 kilo tunge,
er de verdens største sæl.
Og de lugter værre end pingvinerne.
Den stank.
Det er en kæmpe sky, der stiger op fra dem.
Det er utroligt.
Ikke rare naboer.
Men jeg vil ikke tættere på.
De er så enorme.
Det lyder dårligt, ikke? Virkelige dårlige tarme.
Snart er John dog tvunget til at trække sig tilbage.
Ja, ja, okay.
Vi skal nok lade dig være.
Min tripod og kamera var akkurat lige i vejen,
så vi måtte lige forhandle om, hvem der skulle derhen, og jeg tabte.
SIDST PÅ SOMMEREN
Over hele Antarktis,
rejser de voksne adelier fra deres kolonier,
tilbage til havet for sidste gang i denne sæson.
For ungerne,
så er det tid til det sidste skridt mod uafhængighed.
I modsætning til andre fugle, som skal flyve,
så skal pingviner lære at svømme.
Det er et overgangsrite for pingviner, som de skal igennem.
Der er mange unger på vej lige nu. De kommer ned oppe fra kolonien,
ned til bredden, hvor de prøver at svømme fra land,
men de har aldrig gjort det...
så nogle af dem sejler rundt.
Nogle hopper bare selvsikkert i, andre falder i
og skal tonse rundt og prøve igen.
Det lader ikke til, at de ved hvad de skal, egentlig.
Ups, han faldt lige i.
(Sukker)
Sådan, nu hopper de.
De er ligesom faldskærmsudspringere, ikke pingviner.
De hopper med fødderne først.
Sådan. Klar til jer.
De kommer op på det lille stykke der.
Nej nej, ikke der.
Det er den helt forkerte vej.
Hen mod mig, mod mig.
Kom så.
Vi har været på stranden den sidste uges tid,
fordi ungerne er begyndt at smide fjerene.
Og deres glæde over at være i vandet er helt fantastisk.
Det er ligesom enhver tumling.
Det er som et barn, der ser havet.
De er bare så glade. Det er i deres element.
Og de er væk. De tager væk.
De tager ud til havisen om vinteren, de er færdige.
Så dette er vores slutning, faktisk.
Det er ret dejligt at se sæsonen afslutte på denne måde.
Sophies mission er måske slut,
men der er stadig et kapitel mere i pingvinernes arktiske eventyr.
Det er et af de mest farlige øjeblikke i ungernes liv,
og det er hele grunden til, at skibsholdet har kæmpet
for at nå sydpå til Avian Island.
Her omringes øen stadig af pandekageis.
Det er den største forhindring, som ungerne skal igennem,
før de når åbent hav.
Men det er det under overfladen, som er mest frygtet.
Søleoparder.
Tre meter lang, højspecialiseret pingvin-rovdyr.
Timingen af denne begivenhed har været utrolig,
fordi så snart ungerne begyndte at rejse fra øen,
ankom søleoparderne.
Sælerne har en slags indbygget kalender,
der tager dem herhen præcis på samme dato, som pingvinernes afrejse.
Utroligt hvordan naturen virker.
Der har ingen været før.
Der er måske seks, syv eller otte nu, rundt om øen.
Det er stort, farligt sted derude, for en ung pingvin.
Som historiens klimaks, vil holdet prøve at fange
det neglebidende drama, når sælerne jager.
Tre kamerahold dækker dramaet,
fra hver sin vinkel.
Jeg er her med Cineflexen, som filmer ovenfra,
Doug er under vandet, og John er på land,
så forhåbentligt kan det give os et større perspektiv.
Hold båden stille. Okay.
Vi vil gerne få det til at føles spændende og dramatisk,
så vi prøver at give en skala på søleoparderne,
og være sammen med ungerne, når de svømmer gennem isen,
og vil få folk til at forstå, hvor farligt det er for ungerne.
Du har tusindvis af unger i vandet,
og rækker af dem der strømmer ud.
Og søleoparderne kommer ud af ingenting
og det er bare....ren kaos.
Blandt al kaosset,
stod holdet over for det samme problem, som ungerne.
Når sælen dykker under isen,
ved ingen, hvad der så sker.
Okay, alle skal holde øje med sælen.
Det er katten efter musen, når sælen leder efter pingvinerne,
og vi leder efter sælen.
Men fra vores synspunkt, så er det en nål i en høstak.
-Der er den. -Ja.
Han var lige fem meter til højre for dig.
Okay. Doug går i vandet nu.
Dykkerholdet håber på bedre held.
Okay, kameraet lader.
Under isen burde de ikke kunne gemme sig så nemt.
Men søleoparder er mestre i bedrag.
Doug, de er tilbage. På den anden side.
Endelig afslører en sæl sig,
og Doug kan starte optagelsen.
Vi har endelig fundet en søleopard,
som ikke virker alt for bange for Doug.
De plejer at være meget sky, og kan ikke lide dykkere,
hvorimod det her er første gang, vi har set en blive hængende,
og vi krydser fingre for, og håber Doug får optagelserne,
som vi har jagtet i dagevis nu.
Men lige som Dougs held forbedres, så må han stoppe optagelsen.
Hans hænder er begyndt at fryse.
Godt gået, Dougie.
Du er en kriger og en stjerne.
Ja, hold da op. Du må være kold nu.
Sælen er forsvundet igen. Dødskampen fortsætter.
Lige nu venter vi på, at de skal fange en unge.
Vi prøver at filme en unge
blive fanget og så undslippe.
DOUG ANDERSON UNDERVANDSFOTOGRAF
Det er sådan set vores raison d'être.
Oddsene er imod ungerne.
Ungerne er i problemer. De kæmper virkelig.
Men nogle slipper faktisk væk.
Det er en klog pingvin. Utroligt, hvordan de egentlig slipper væk.
Holdets udfordring er at filme, hvordan de gør det.
Vi fik et virkelig godt take der, Raz.
Okay, han er på vej tilbage bagom båden.
Som sælen indhenter en udsat unge,
udspiller den sidste scene sig,
og ungens utrolige undvigemanøvre bliver snart afsløret.
De spiller bogstaveligt talt døde.
Når en unge blive hevet under vandet, og et par minutter senere
dukker op igen... Det er virkelig spændende.
Er den stadig i live, eller spiller han død?
Ungerne håber at sælen mister interessen...
og giver dem en sidste chance...
for at undslippe.
Det var den sidste optagelse, som vi manglede.
Vi har alt nu. Og det er fantastisk.
Det har krævet usædvanlig fysisk udholdenhed,
utrolig innovation,
ekspertise, tålmodighed og målrettethed.
Men endelig har Disneynature holdet
fanget adeliernes liv, som det aldrig er set før.
Det er den utrolige historie om de her små, ustoppelige pingviner
og deres heroiske kamp for at yngle og overleve
i et af de mest hårdføre steder på Jorden.
Når du kommer herned,
får du noget specielt udendørs sikkerhedsudstyr
for at klare kulden og forholdene.
Og det vigtigste er et skæg,
det lange grå skæg.
Og ofte kan du bruge det på forskellige måder.
Det beskytter det nederste af ansigtet.
Ofte meget brugbart.
Og selvfølgelig, pingvinnæbet,
som kan få dig tættere på pingvinerne.
Er det en standardpakke eller...
Nej, det er kun til pressen.
Ja, til pressen, fordi
vi vil ikke forstyrre pingvinerne,
så man skal ligesom falde ind.
Så man kan tydeligvis ligne en pingvin med det samme.
Og ofte, så...
Hvis du er fra Storbrittanien, får du en paryk.
Tekster af: Malene Mastrup