Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kontinenten Antarktis
är ofattbart stor och ogästvänlig.
Det är den kallaste platsen på jorden.
Men varje vår
lockar solen fram liv ur Antarktiska oceanen
till kontinentens kust,
som blir hem till en av de tåligaste fågelarterna
på jorden,
adéliepingvinen.
För att kartlägga dessa pionjärers otroliga historia
har Disneynature tagit sig an det största filmprojektet
som någonsin skett på Antarktis.
De har samlat en unik grupp filmskapare,
inklusive några av världens bästa filmfotografer.
De kommer att ställas inför naturens hårdaste prövningar
och vägra ge sig.
Pingvinerna har sitt eget uppdrag.
Om pingvinerna bara kunde hålla sig i rutan...
Otroligt.
De är på sin vakt mot främlingar.
Jag tänker smälta in i kolonin så här.
Att hitta dem är inte lätt.
Vilken väg var pingvinkolonin igen?
Men filmskaparna vet vad som krävs för att fånga varje ögonblick
av denna magiska berättelse.
Där var en pingvin.
Ja.
Det kunde ha varit bilden som gav oss en Oscar.
Missade det precis.
PINGVINER – LIVET PÅ GRÄNSEN
Adéliepingvinerna tillbringar vintern ute till havs.
Nu återvänder de till land för att fortplanta sig.
TIDIG VÅR
Det är klartecknet som Disneynature-gänget har väntat på.
Fler än 20 filmfotografer ska försöka filma pingvinernas liv
så som det aldrig gjorts förut.
De kommer att resa långt för att hitta sina objekt
och de bär på över tio ton filmutrustning.
De kommer att tillbringa månader på världens kallaste
och mest isolerade platser.
Och de förlitar sig på hundratals medarbetare
från åtta olika länder som för dem dit och håller dem vid liv.
Det första filmteamet lämnade England för en vecka sen
och mellanlandade i Nya Zeeland.
Sen flög de till Rossön
och USA:s forskningsstation McMurdo.
Den sista sträckan på deras mödosamma resa
tar dem över ön till den avlägsna udden Cape Crozier.
Varje år blir Crozier hem till jordens största koloni med adéliepingviner.
Teamet skyndar sig för att hinna dit innan pingvinerna.
Filmfotografen Mark Smith har filmat här förut,
och det har även Jeff Wilson
som är gruppledare och en av filmens regissörer.
JEFF WILSON REGISSÖR
Två års planering har lett fram till den här stunden,
att försöka få all logistik, allt folk,
all utrustning, och vädret att stämma
för att vi ska kunna ta oss till basen,
vilket inte har varit lätt.
Det här karga berget kommer att bli deras inspelningsplats
de kommande månaderna.
Både Mark och Jeff känner till de svåra förhållanden som väntar.
Det är som en midsommardag här, runt -28 °C.
Varmt och skönt.
För att vara Antarktis är det ovanligt lugnt och soligt.
Vädret är otroligt. Jag har aldrig varit med om något liknande.
Det är vackert.
-Okej, redo. -Redo?
-Ha så kul, hörni. -Tack, kompis.
Så lite så. Vi ses.
Ja.
Häftigt.
Vad sägs om det?
Vi klarade det.
Det är världens bästa känsla.
MARK SMITH FILMFOTOGRAF
Att landa här är otroligt.
Det här är vårt hem.
Det har gått åtta månader sen basen var i bruk,
så teamets första uppgift är att återuppbygga lägret.
-Jeff. -De måste även bära filmutrustningen,
en del i taget, till pingvinkolonin.
Det är ca 1,6 kilometer till kolonin
och vi tar bara med en del av den 2,2 ton
tunga utrustningen vi har med oss.
Kamera, stativ, såna saker,
som vi tänker sätta upp vid kolonin
så vi slipper kånka på det fram och tillbaka varje dag.
Jeff, varför bär du inte lika mycket som oss andra?
Mark och Jeff vill fånga början av pingvinernas berättelse:
hur hanarna återvänder över havet på väg mot sina häckningsområden.
Men hinner de före pingvinerna?
Vad tycks, Mark?
Det är fantastiskt.
Det är bara några hundra pingviner här av en kvarts miljon.
De flesta är fortfarande ute till havs
och återvänder hit de närmaste dagarna.
Pingvinerna måste passera den här platsen för att komma till kolonin,
och förhoppningsvis återvänder de över den otroliga isen.
Varje år fryser havet runt Antarktis till is.
Mitt i vintern är kontinenten dubbelt så stor,
och sen smälter isen igen till sommaren.
I år smälter isen långsammare än vanligt.
Isen sträcker sig sex kilometer ut, och vanligtvis
är den bara hälften så stor.
Det är en lång sträcka för pingvinerna att vandra.
Många pingviner korsar isen här.
Det är vackert. Blå is,
svartvita pingviner, det ser otroligt ut.
Hundratals hanar är på väg
och det vackra vädret håller i sig, så det börjar bra.
Men Mark och Jeff har varit här många gånger
och vet att vädret är ombytligt.
Adéliepingvinerna är äntligen på väg i stora skaror,
och Mark försöker filma dem.
Men här är kruxet.
På toppen av backen där har det börjat blåsa upp till storm
och vindarna här är kraftiga.
Så fast pingvinerna är på väg tvekar vi om huruvida
vi borde återvända eller stanna och filma.
Det visar sig snart att de inte har något val.
Det är snövindar,
vilket gör mig livrädd.
Det innebär att det är hårda vindar.
Man vet aldrig hur hårda.
Vi måste ge oss av.
Vi tänker inte vänta och ta reda på det.
Hårda vindar.
Helt plötsligt tampas teamet med orkanvindar
och temperaturen har sjunkit till -34 °C.
Ute i det fria kan såna förhållanden vara livsfarliga.
Till slut når de lägret, men det var nära ögat.
Det var omskakande.
Bara en liten vindpust, va?
Stormen lägger sig lika fort som den kommit.
Morgonen därpå finns inget spår av den.
Det verkar harmlöst
nu när vi är tillbaka vid kolonin,
men igår kväll var det nära att bli farligt.
Vi vill inte utsätta oss för såna vindar igen.
Det fanns stunder då jag var osäker på
om jag skulle klara det.
Jag var så trött.
Jag har aldrig varit så fysiskt utmattad
som när vi återvände till hyddan.
Och vet du vad?
Hade det varit lite kallare hade vi varit riktigt illa ute.
Lustigt nog tycks stormen inte påverka pingvinerna alls.
Kolonin verkar ha fördubblats,
så fler pingviner kom hit under stormen
med vindar på 160 km/tim.
De fortsatte som vanligt,
vilket är rätt otroligt.
Man får respekt för de små krabaterna.
Cape Crozier är huvudplatsen i pingvinernas berättelse,
och här kommer tre olika filmteam att filma under säsongen.
Men det är inte den enda kolonin som Disneynature-teamet ska filma.
Ett till filmteam är på väg söderut från Australien
ombord en isbrytare som kommer med förnödenheter.
De är på väg mot shelfisen och den franska forskningsstationen
Dumont d'Urville, eller DDU.
ROSSHAVET CROZIER
Deras tre ton tunga kamera- och dykarutrustning måste fraktas med båt.
Men två besättningsmedlemmar flyger före med ett litet flygplan.
De kan bara ta med sig lite kläder
och en liten kamera.
Det är första gången de besöker Antarktis.
Vad tycks, Rolf?
Kolla bara. Alltså...
ROLF STEINMANN FILMFOTOGRAF
Det är isberg infrusna i havet.
Wow, säger jag bara.
Jag får erkänna att jag är mållös.
Jag ser inga pingviner än.
MAX HUG-WILLIAMS FILMFOTOGRAF
Men det gör inget, för all vår kamerautrustning
befinner sig 200 kilometer ditåt
på en båt med resten av teamet.
Jag hoppas att de kommer snart, för utan kameror
kan vi inte göra något.
Båten de väntar på, Astrolabe,
har stött på is snarare än väntat.
Förutom filmutrustningen
fraktar den viktiga förnödenheter till personalen på DDU.
Ombord finns den kända undervattensfilmaren Didier Noirot,
som har dykt i Antarktis många gånger förut.
Resan från Australien brukar ta tio dagar,
men i år kämpar fartyget med den ovanligt tjocka isen.
Ju närmare de kommer, och ju längre söderut de åker,
desto tjockare blir isen.
Skeppet går allt långsammare...
...tills det inte kommer längre.
De har kört fast
och uppdragets framtid är oviss.
Nionde dagen och så här fort går det...
Vi har kört fast helt, vi kommer inte längre.
Vi har ingen sikt så kaptenen vet inte hur han ska åka.
Vi väntar på att det klarnar
så att vi kan hitta en framfart genom isen.
Forskningsstationen är fortfarande flera dagar bort.
De är tvungna att vänta tills vädret klarnar.
Rolf och Max måste vänta på sina kameror
men de behöver inte vänta på pingvinerna.
Huvudbasen är häruppe.
Det är häftigt. Det är en av få baser
som är omgiven av en pingvinkoloni,
vilket passar oss perfekt.
Sån lyx, det är en kort promenad
så befinner vi oss mitt i kolonin.
Det finns kejsarpingviner där borta,
men vi är helt omgivna av adéliepingviner.
De vet inte när de kan börja filma.
Det är något av en katastrof att vi inte har våra kameror...
ROLF STEINMANN FILMFOTOGRAF
...som är fast ute på båten.
Så vi får bekanta oss med trakten
och studera pingvinernas beteende,
men i värsta fall är allt över innan kamerorna hinner hit.
Så vi får hoppas att båten kommer snart.
Fartyget Astrolabe sitter fast i isen.
Hoppet minskar om att ta sig till DDU.
Men en liten stund vackert väder ger Didier och dykteamet
chansen att ta sig iland på ett annat sätt.
Nu kan man se isens verkliga omfång.
Jag hör en helikopter.
Filmteamet kommer att bo på den franska basen på DDU,
där 30 forskare och ingenjörer bott hela vintern.
Förutom Didier har helikoptern även med sig
färsk mat och efterlängtade hälsningar hemifrån.
Posten är här!
Till er tjänst!
Det här är den första posten de fått på åtta månader.
Jag vet inte vad de får, men de verkar rätt uppspelta.
Mina damer och herrar, det är en historisk dag!
Äntligen har vi tomater och bladsallad igen!
Det är himmelskt.
Efter att ha levererat salladen
återvänder helikopter med huvudrätten
och en överraskning till Max.
Äntligen har vi våra grejer, bland en massa forskningsredskap.
Vi har fått vänta länge, men nu är kameran här.
Vi kan äntligen börja filma.
De har valt DDU...
VÅR
...för att teamet kan filma adéliepingvinerna
ovanpå och under den tjocka havsisen.
Det är en stor grupp som kommer här.
Rolf fokuserar på honorna som återvänder från havet
på väg mot kolonin, och hannarna som väntar på dem.
Jag försöker sätta mig in i hur det är att vara
huvudkaraktären som jag filmar.
I det här fallet är det en pingvin som valt att fortplanta sig
i en av världens mest otillgängliga och karga platser,
och deras mataffär är havet, det är där de får sin föda,
och havsisen är tjock i år
så det är en lång färd dit.
När vi återvänder till basen
har kocken lagat mat, så vi slipper tänka på det.
Men de här krabaterna måste ta sig till havet
och hitta mat, annars överlever de inte,
så vi försöker fånga allvaret i det.
Jag har absolut respekt för de där
svartvita små mirakelmaskinerna.
Disneynature-teamet har skapat en unik stil
där de berättar historien ur pingvinernas perspektiv.
Max har en speciell kamerarigg
som passar bättre i Hollywood än Antarktis.
Allt här är besvärligt.
Vi använder kamerautrustning
som man vanligtvis använder vid en långfilmsinspelning,
men att använda dem här, vid världens ände,
är nästan omöjligt eftersom varje steg i snön får kameran
att vingla till, och blåsten här är obarmhärtig.
Vi har en vindhastighet på 100-110 km/tim,
som minst 50 km/tim,
så det går inte att hålla kameran stadigt.
Hela poängen med den här löjligt tunga riggen är
att filma stabilt med den i rörelse.
Det är svårt att komma nära dem, de blir förstås rätt nervösa.
Gud vet vad pingvinerna tänker när jag kommer mot dem
och ser ut som Terminator.
Didier vill sätta igång med undervattensfilmandet
men han måste hitta en dykplats först.
På grund av den ovanligt tjocka isen finns inget öppet vatten i närheten.
Det är ett problem både för honom och pingvinerna.
Vi ser att pingvinerna går längre än vanligt.
Havsisen sträcker sig 10 mil från DDU
och pingvinerna går den sträckan.
Havet är för långt borta
så dykteamet letar efter hål i isen nära basen,
där de hoppas hitta adéliepingviner.
Vi kan ha hittat en öppning
för det finns några pingviner och sälar.
Det första hålet tillhör en Weddellsäl.
De lever längst söderut av alla däggdjur
och deras ishål hålls öppna året runt.
I nästa finns pingviner,
men det är kejsarpingviner, inte adéliepingviner.
Sen hittar Didier ett lovande hål.
Allt han behöver är en adéliepingvin.
Han har tur.
Här har vi vår skådespelare!
Han är filmens stjärna.
En liten adéliepingvin
som gjort hålet till sitt hem.
Vi tänker filma honom och ta närbilder.
Innan han försvinner under isen
vill Didier filma honom när han hoppar i vattnet.
Han är en cool kille.
Du kan åtminstone vända dig mot kameran!
Det står i kontraktet att vi får se ansiktet.
Medan Didier förbereder den bästa vinkeln
gör vår hjälte sig redo för sin närbild.
Likt ett riktigt proffs är hans tajming perfekt.
Storartat!
Titta!
Nu måste vår filmstjärna återvända.
Det kommer han att göra.
Här är han under isen...
Toppen! Där satt den!
Tjusigt!
Den lilla pingvinen fortsätter att uppträda för kameran
och det står klart att en stjärna är född.
För lätt!
Ett annat skäl till att de valt att filma på DDU
är att det är en av få platser på jorden där kejsarpingviner
bor nära en koloni med adéliepingviner.
Kejsarpingvinerna har övervintrat här och är på väg bort.
De vuxna börja bege sig mot havet.
Vi har sett vår första adéliepingvin
komma upp ur havet
och gå rakt igenom gruppen med kejsarpingviner.
Vi kunde se samspelet mellan de två arterna
och deras olika särdrag.
Han är mindre än kejsarpingvinhonorna
men han tvingar de fullvuxna kejsarpingvinerna att gå åt sidan.
Adéliepingvinerna tycks tro att de äger stället.
De beter sig olikt alla andra pingviner.
De är hyperaktiva, pigga små...
...energiknippen.
Jag ser fram emot att filma dem
för de har definitivt personlighet,
och det kommer att bli kul.
Över hela Antarktis är honpingvinerna på väg mot kolonierna
där hannarna är i färd med att förbereda sina reden.
Kolonierna häckar alltid på isfria klippor
eftersom de lägger sina ägg på fast mark.
Alla hanar har återvänt till kolonin nu...
JEFF WILSON REGISSÖR
...och de har bråttom att bygga sina reden,
som består av de här små stenarna.
Såna här stenar återfinns alltid vid adéliepingvin-kolonier,
de ser till att hålla äggen ovan marken
så att äggen inte fryser när snön smälter.
Hanarna ränner fram och tillbaka
och hämtar stenar för att bygga klart sina reden i tid
och imponera på damerna.
Att bygga reden är inte så oskyldigt som man kan tro.
Stenar är hårdvaluta i de här kolonierna.
Men vissa pingviner är lata.
Vår vän här är på spaning.
De ser så oskyldiga ut.
Titta.
Han är så stilig och ren,
man kan inte tro att han tänker:
"Var kan jag sno en sten?"
Ibland står de så där i evigheter
och håller utkik,
och ser sig omkring.
Han står där och låtsas vara oskyldig.
Och sen rusar de plötsligt in i ett rede
och tar sin sten och drar.
"Jag gjorde det, älskling, jag har stenen."
Man frågar inte alltid var en fin present kommer ifrån.
Ibland tar man bara emot den och är tacksam.
Nästa etapp i Didiers uppdrag
är att filma pingviner som simmar runt under isen.
Och han vet vem som ska spela huvudrollen.
Det tar tid att göra sig redo för det minusgradiga vattnet.
Okej.
Didier är sen, och vår stjärna börjar bli otålig.
Vänta!
Vänta, min vän!
Den lilla pingvinen har skådespelartalang
och han leder in Didier i den magiska världen under isen.
Vi dök ner 30 meter.
Det är fint där isberget kröker sig.
Det är vackert med vattenytan ovanför.
Här nere stänger isen ute solljuset
vilket hindrar algerna från att blomma.
Det resulterar i kristallklar sikt
så långt som 250 meter.
Här är han!
Han tar sig upp snabbare än jag!
Sen får de en angenäm överraskning.
Birollsinnehavarna anländer.
Så fort vi gått upp
kom de allihop!
Han är glad, han viftar med stjärten!
Det var allt för idag.
Didier är på väg hem.
FÖRSOMMAR
Vid Cape Crozier, 160 mil därifrån, har en förändring skett.
Efter två tuffa månader hemifrån
har Jeff och Mark blivit avlösta av ett nytt team,
Julie och Matt.
Julie har varit på Antarktis förut, men det är Matts första besök
och han har mycket att lära om att leva med pingviner.
Titta vad jag har suttit i.
Smältvatten som har runnit igenom
en massa guano.
MATT AEBERHARD FILMFOTOGRAF
De här byxorna har börjat lukta.
Det kommer ta några tvättar för att bli av med lukten.
Ja.
Kolonin består nu av en miljon häckande fåglar.
Nästan alla har hittat en partner, parat sig och lagt ägg.
Matt och Julie försöker fånga ögonblicket när ett ägg kläcks.
Att få med det är jätteviktigt för filmen.
Matt har filmat i tre dagar.
Det går väldigt långsamt.
Om man missar ögonblicket när ungen spräcker ägget
är det kört.
JULIE MONIÈRE FILMFOTOGRAF
Då måste vi gå vidare till ett nytt ägg.
Matt måste koncentrera sig.
Vi behöver det där magiska ögonblicket.
Jag är säker på att han får det.
Men jag vill inte störa honom.
Han är...
...väldigt fokuserad på sin uppgift.
Men när det är som mest olägligt
kommer en försommarstorm.
När jag gick och lade mig igår
var det fortfarande vackert väder.
När jag vaknade i morse var det blåsigt,
vilket är frustrerande, eftersom det händer mycket i kolonin
och det känns som en viktig tidpunkt
så jag är angelägen om att fortsätta jobba.
Jag får försöka sova så mycket
jag kan och hoppas att när jag vaknar
är det klarblå himmel
så att jag kan fortsätta jobba,
för vi har så mycket att hinna med
på så kort tid.
Det här är katabatiska vindar,
kall luft från det isiga inlandet
som dras neråt av det varmare havet.
De kan nå en hastighet av 320 km/tim
och vara i flera dagar.
DAG 2
Det känna som att sitta fast i en stor bastrumma.
Det har pågått hela natten.
Jag vet inte vad jag ska göra.
En ny dag gryr och blåsten håller i sig.
Jag börjar bli orolig.
DAG 3
När vi lämnade kolonin höll ungefär hälften
av äggen på att kläckas.
Jag tror att den siffran
är lägre nu,
för pingvinerna fortsätter som vanligt,
trots ovädret, vilket är rätt otroligt.
Äggen kommer att ha kläckts under de små galna fåglarna.
Till slut avtar de katabatiska vindarna.
Det här är bara en mild bris.
Vi kan filma idag.
Bra.
Trots sömnbristen är Matt och Julie på väg mot kolonin
för att ta igen tiden de förlorat.
Men mulet väder
och snöbyar försvårar arbetet.
Jag försöker lägga band på
min frustration när jag arbetar.
Men idag...
Det är julafton,
och vi bestämde oss för att lägga om passen
och börja tidigt
eftersom jag behövde några specifika bilder.
Men jag hade behövt klarblå himmel,
och det här är motsatsen.
Så jag hoppas kunna ta
de bilderna i solen imorgon, på juldagen.
Det skulle vara en trevlig...
...julklapp, för jag börjar få ont om tid.
Därför är jag lite upprörd.
På juldagsmorgonen börjar vädret klarna.
Julies första jobb är den dagliga radiokontrollen.
MacOps, det här är Yankee 328 Camp Crozier på Mount Terror.
Hör ni mig?
Yankee 328 Camp Crozier, det här är MacOps, godmorgon.
Godmorgon, George.
Det här är Julie som avlägger daglig rapport.
Vi är två personer och allt är bra.
Godmorgon, Julie. God jul.
Uppfattat att allt är bra hos er.
God jul till dig med, George.
Har du några meddelanden till oss?
Jag har ett meddelande till dig, Julie.
Det lyder: "God jul från Mick".
Tack så mycket.
Vilken Mick är det vi pratar om?
Mick... Vet du vad?
Förlåt, det var till kvällens team, Bravo 031.
Ursäkta, Julie.
Så inga meddelanden till oss?
Nej, inget till er.
Ledsen för det, och det var allt jag hade,
så ha en riktigt god jul så hörs vi imorgon.
Hej från MacOps.
Hundrasextio mil från det ensliga Crozier
firar DDU-gänget också jul långt hemifrån.
Det här är jul för mig.
Trots pressen med filmandet
tar Matt och Julie ledigt några timmar
och firar med en flaska vin som de sparat
till ett speciellt tillfälle.
Vi har ett jättegott vin till julfirandet.
Det står "utsökt rött vin", "Vin rouge délicieux",
på flaskan
och Julie kommer smaka lite.
-Julie. -Ja.
Det är riktigt äckligt.
På DDU är vinet verkligen délicieux.
-Påfyllning? -Gärna.
Och de har ett stort utbud att välja bland.
Julie lagar en flådig måltid för att få upp humöret.
Så ja. Tack, Julie.
-Sky? -Det ser jättegott ut. Tack.
Och på DDU...
Julie och Matt har lämnat vänner, familj och all lyx hemma
för att fånga ögonblicket när en pingvinunge kläcks.
Utan den bilden saknas en viktig del av berättelsen
och alla deras uppoffringar kommer att vara förgäves.
Vi har inte varit här på tre dagar
på grund av stormen.
Mycket har förändrats under den tiden.
De flesta pingviner har nu ungar.
Bara några få ruvar fortfarande på sina ägg.
Det är viktigt att jag väljer rätt fågel
att fokusera på idag.
Okej. Det här ägget håller på att kläckas.
Så jag har ett objekt att rikta in mig på.
Det är ett stort hål i ägget
så det kommer snart att kläckas.
Den är på väg ut.
Det blev en bra tagning.
Efter alla strapatser får den här viktiga triumfen
dem att känna att det varit värt allt besvär.
Bra dag idag. Bra kläckning.
Vi är väldigt nöjda.
Pingvinerna har inte tid att vila.
Kläckningen innebär att föräldrarna måste börja jobba.
Nu har de hungriga munnar att mätta.
Dags att sätta igång.
De kommande veckorna
turas föräldrarna om att leta efter mat
till sina hungriga ungar.
Stafetten för att mata ungarna resulterar i en slags pingvin-autobahn.
Filmteamet vill fånga den stressiga resan till och från havet
ur pingvinernas perspektiv.
Det är en utmaning som kräver flera olika strategier.
Plan A.
Max gör sitt bästa för att hänga med
men om han tar ett felsteg så...
Att följa efter de här vaggande mirakelmaskinerna
är svårare än de trodde.
Dags för plan B.
Vad skulle kunna gå snett?
Okej.
Dags för Plan C.
Bra idé.
Det är en linbana för kameror.
Kameran är igång. Okej.
Vi testar.
Det fungerar utmärkt.
När de har alla linbane-tagningar de behöver
är det dags för lite fristilsåkning.
MIDSOMMAR
Havsisen runt Antarktis smälter fort.
Det bildas sprickor.
Födoområdena ute till havs närmar sig.
Det är dags att kalla in helikopterteamet.
De ska inte bara filma pingvinerna ovanifrån,
utan även när de simmar under vattnet.
Så de måste landa en helikopter fullastad med tung kamerautrustning
på havsis som håller på att spricka.
Det är extremt riskfyllt.
De måste vara säkra på att isen håller.
Så innan Tom,
filmfotografen, tillåts gå nära isranden
sätter teamet upp säkerhetsrep.
Det finns ingen chans att Tom ramlar i,
men om han gör det
kan vi dra upp honom med den här.
Håll den rak. Så ja...
Medan pingvinerna följer kanalerna mot havet och födan
gör sig teamet redo för deras ankomst.
Med hjälp av en kameraarm
kan Tom filma dem under vattenytan utan att dyka.
Men plötsligt hejdar sig pingvinerna.
Något har skrämt dem.
Orca.
Späckhuggare.
Herrejösses.
Späckhuggare är Antarktis största rovdjur.
Kanalerna som släppt ut pingvinerna
har släppt in späckhuggaren.
Ja.
Man kan känna andedräkten.
Det var så nära.
Jag använder en liten undervattenskamera
med vattentätt hölje.
Med hjälp av den här stora armen kan vi flytta den...
TOM BELDAM FILMFOTOGRAF
...och låta den följa djuret in och ut ur bild.
Det ser jättefint ut. Vackra färger.
Vattnet är otroligt klart.
Ja.
Ja, Mark.
Så ja. Vackert.
Det här är otroligt.
Kompis.
Det här är perfekt.
Han kommer bredvid dig.
Duktig kille.
Späckhuggare är otroligt intelligenta, sociala varelser.
Främlingarna på isen väcker deras nyfikenhet.
Har man sett.
Wow.
-Hur var det, Tom? -Otroligt.
Vi hade tur.
Jag hade precis sänkt ner den, och direkt efteråt...
Jag filmade inte!
Skojar bara.
Marks min, alltså.
Kompis, vi fick det.
SENSOMMAR
Runt hela Antarktis håller isen på att spricka.
Det är nu mycket lättare
för de vuxna pingvinerna att ta sig till sina matplatser.
Ungarna växer snabbt tack vare all krill och fisk.
På Cape Crozier har Matt avslutat sin tid på fältet
och åker hem till sin familj och en välförtjänt dusch.
Han låter Sophie avsluta filmningen.
Hon är mer van vid att jobba i Afrika än Antarktis.
Det är hennes första gång.
Inget kan förbereda en på det här landskapet.
Det är allt jag hoppades att det skulle vara.
Storslaget och dramatiskt och skrämmande vackert.
Hon ska hjälpa Julie att filma slutet på pingvinernas berättelse.
Det är kärlek vid första ögonkastet.
De är förtrollande.
SOPHIE DARLINGTON FILMFOTOGRAF
Jag kan inte få nog av dem. De är ljuvliga.
Det är ett nöje att vara här.
De är obevekliga. De ger sig inte.
Jag beundrar deras envishet.
De far upp och ner för backen
som små bilar.
Vi gör det ett par gånger om dagen och vi blir helt slutkörda.
Jag älskar deras nyfikenhet. Kolla bara.
De sitter bara där. De är helt lugna.
De trivs med vårt sällskap och låter oss vara här.
De kanske tror att vi är väldigt långa, korkade pingviner.
Definitivt den bästa fågeln jag filmat.
De är helt otroliga.
Ungarna är nu flera veckor gamla.
De är ständigt hungriga.
Så när en förälder återvänder från en fisketur
försöker alla ungar få en del av kakan.
Kom igen! Du klarar det.
Det där är bara för kul.
Tänk dig ett Justin Bieber-fan i en fluffig sparkdräkt
som jagar Justin Bieber för en autograf,
det är med samma nit de följer efter sina föräldrar.
Sophies uppdrag är att filma ungarna när de lämnar kolonin.
Snart kommer de att ge sig ut till havs.
Under de veckor vi varit här
har allt förändrats,
från det hisnande vackra vinterlandskapet,
och vi hade ingen aning om
att det skulle gå så fort. Det kom som en överraskning.
Ena dagen är man omgiven av kompakt is
och nästa börjar det spricka upp, sen är allt borta.
Förändringen sker så fort.
Ungarna börjar rugga.
De vuxna tillbringar allt mindre tid i kolonin.
Isen är borta.
Nu återstår bara en stenstrand.
Och titta, öppet hav.
Ett tiotal mil norr om Sophie har ett annat filmteam anlänt.
De har väntat på öppet hav och vackert väder.
Det är flygteamet.
De har inte kunnat landa på grund av sommarstormarna.
Äntligen, efter flera dagars väntan,
har vi perfekta förhållanden.
ALASTAIR FOTHERGILL REGISSÖR
Det blåser inte alls.
Helt klarblå himmel. Vackert ljus på bergen.
Nu gör vi i ordning helikoptern.
Vi kommer att lyfta om en halvtimme
och vi kommer att flyga i upp till fyra timmar
för att fånga det otroliga landskapet.
-Allt bra? -Ja.
-Klar att starta. -Ja, klar.
Vi har 360-kamerorna och de framåtriktade kamerorna igång.
Deras uppgift är att filma Antarktis majestätiska berg
och isberg fria från havsisen.
Det är en chans att besöka platser som få personer sett,
än mindre filmat.
Marcelo, kan du vända om mot det svarta berget?
Det blir vår utgångspunkt.
Ja.
Låt oss åka åt det här hållet.
-Vi letar efter bra berg. -Ja.
Låt oss åka mot isbergen framför oss.
Det blir jättesnyggt.
Det där är ett sjujäkla isberg.
Kan vi flyga in lågt mot den här
med hål i sig?
Det blir snyggt med den grå himlen bakom.
Ja, det blir toppen.
Häftigt. Det är som Stonehenge.
De där hålen är grymma.
Väldigt fint ljus också.
Snyggt, Marcelo.
Fortsätt åka runt, det blir jättebra.
Det var ett häftigt stycke is.
-Bra fluget. Tack. -Tack.
Det ser häftigt ut där glaciären åker rakt ner i havet.
Är höjden bra?
Höjden är toppen.
Vi fortsätter åt det här hållet.
Kan vi gå nära den där bergsryggen framför oss?
Det känns som att den fortsätter i all evighet.
Marcelo, ser du bergsryggen?
-Kan vi flyga över den? -Okej.
Det här blir jättefint. Fortsätt framåt.
Bra höjd, bra hastighet.
Och vi håller oss på solsidan.
Det här blir jättebra.
Ja, det är fint.
CROZIER ROSSHAVET
Femhundrasextio mil bort, på andra sidan Antarktis,
seglar det sista Disneynature-teamet
från Falklandsöarna förbi Antarktiska halvön
på väg mot Avian Island.
Ön kan endast nås med båt,
och bara när isen har smält och havet är öppet.
Ombord finns det största filmteamet i hela produktionen
indelade i tre grupper
som försöker nå en sällan besökt, avlägsen pingvinkoloni.
En av de mest erfarna är John,
som är specialist på att filma med teleobjektiv.
Jag har filmat här förut,
men det känns nytt varje gång, eftersom
landskapet förändras och isen förflyttas...
...och vädret är sig heller aldrig likt.
I år är det rikligt med is,
och det skulle kunna hindra båten från att nå kolonin
med adéliepingviner som vi vill filma.
I så fall kanske vi inte kan gå i land.
Dykledaren Doug har också varit här tidigare
och vet en del om det här iskalla vattnet.
Jag har dykt i tropikerna de senaste två åren...
DOUG ANDERSON UNDERVATTENSFOTOGRAF
...så det kommer bli lite av en chock.
Den första veckan är tuffast,
innan man börjar vänja sig vid kylan,
och det är inte kroppens kärna som är problemet,
utan händerna som slutar fungera.
Så man kan inte längre sköta kameran,
men om vi kan få en timme i vattnet efter en vecka
så ligger vi rätt bra till.
Den tredje Antarktis-veteranen är Jamie.
Hans specialkamera använder sig av militärteknologi.
Tack vare sitt stabiliseringssystem tar den stabila bilder
fast vi befinner oss i en båt och filmar pingviner i vattnet,
så att filmen blir helt fri från skakningar...
JAMIE MCPHERSON FILMFOTOGRAF
...medan båten följer efter dem.
Tre lag med ett gemensamt mål:
att filma ungarna när de ger sig ut i havet för första gången.
Det tar bara några timmar innan de stöter på problem.
Väderomslaget överrumplar dem.
Vilken skillnad på bara en dag.
DANIEL 'RAZ' RASMUSSEN FÄLTPRODUCENT
Igår sken solen. Härligt solsken.
Nu sitter vi fast vid ett isberg
och det är kulingstyrka på vinden.
Inte precis vad vi förväntade oss.
Det är mitt i sommaren.
Om vi tycker att isen är tuff...
Det är nu ungarna ska lämna redet.
De behöver öppet hav.
Ungarna behöver ett eget födoområde
och föräldrarna måste kunna hämta fisk till ungarna.
Även om det är jobbigt för oss
tillagas min middag därnere i mässen.
Det är mycket jobbigare för dem.
På Cape Crozier på andra sidan Antarktis
befinner sig Sophie i en annan slags storm.
Pingvinungarna håller på att rugga.
Titta här. Överallt.
SOPHIE DARLINGTON FILMFOTOGRAF
Det var så mycket av det här i luften
att jag och Julie nog andats in
en hel sovsäck med pingvindun.
Titta, överallt. Luften är full av det.
De duniga fjädrarna har hållit dem varma fram till nu,
men de är inte vattentäta
så ungarna måste byta fjäderdräkt innan de beger sig till havet.
Det är pingvinernas motsvarighet till de jobbiga tonåren.
Och det är inte bara dun som de lämnar bakom sig.
Jag gillar inte hur de bajsar på kamerautrustningen
eller att jag aldrig luktat så illa,
eftersom vi tillbringar dagarna på knä i dun och träck.
Det är ingen trevlig lukt.
Ingen kommer att göra parfym av den.
Och det finns ingen dusch, så vi stinker verkligen.
Men de tror att de luktar jättegott.
"Vi har det bara bra."
Ungarna vet det inte, men det är en riskfylld tid.
Om de ruggar för fort
och det plötsligt blir storm kan de råka illa ut.
Ruggar de för sent
kan de inte gå ut i havet och lämna kolonin
innan det blir vinter igen.
På Antarktiska halvön
har besättningen ridit ut stormen
och nått Avian Island.
Våra första steg på Avian.
Inget filmteam har varit här förut.
De vet inte vad som väntar.
Det är en stor koloni
och vi ser den först nu, så vi tar reda på...
JOHN AITCHISON FILMFOTOGRAF
...var vi kan gå i land och var pingvinerna går ut i havet,
för det blir den viktigaste tagningen.
Det är glädjande att se så många pingviner här.
De upptäcker snart att pingvinerna inte är ensamma.
Sjöelefanter.
De blir upp till 6 meter långa och väger nära 4 ton,
och är världens största sälart.
De luktar ännu värre än pingvinerna.
Vilken stank.
De är insvepta i ett stort stinkmoln.
Otroligt.
Inga bra grannar.
Jag vill inte gå närmare.
De är så stora.
Visst låter det rätt illa? Dålig tarmflora.
John tvingas snart att backa med kameran.
Okej då.
Vi ska inte störa.
Stativet och kameran var i vägen
och någon var tvungen att backa, och jag förlorade.
SENSOMMAR
Över hela Antarktis
lämnar de vuxna pingvinerna sina kolonier
och återvänder till havet den sista gången för i år.
Och ungarna
måste ta det sista steget mot självständighet.
Till skillnad från fåglar som måste bli flygfärdiga
måste pingviner lära sig att simma.
Det är en övergångsrit som alla pingviner måste gå igenom.
Det är många ungar som går från kolonin
ner till stranden och försöker simma,
men de har aldrig gjort det förut, så...
En del lyckas inte så bra.
Vissa hoppar självsäkert i, och andra trillar
och plaskar runt och går upp igen.
De verkar helt rådvilla.
Ajdå, magplask.
Jösses.
Där hoppar de.
De hoppar som fallskärmshoppare, inte pingviner.
Med fötterna först.
Okej. Vi väntar på er.
De samlas framförallt på den här lilla klippan.
Nej, nej. Gå inte dit.
Det är åt helt fel håll.
Kom till mig.
Kom igen.
Vi har tillbringat den här veckan på stranden
för ungarna har börjat ge sig ut i havet.
Deras iver över att vara i vattnet är otrolig.
Det är som vilket barn som helst.
Som alla barn när de ser havet.
De är i sitt rätta element.
De ger sig av.
De är på väg mot havsisen över vintern.
Så det här är slutet på vår saga.
Det är fint att se årstiden gå mot sitt slut.
Sophies uppdrag må vara över
men det finns ett kapitel till i pingvinernas antarktiska äventyr.
Det är det farligaste skedet i en pingvinunges liv
och anledningen till att båtteamet tagit sig
ända till Avian Island.
Ön är fortfarande omgiven av pannkaksis.
Det är ett stort hinder som ungarna måste ta sig över
innan de når öppet hav.
Men den riktiga faran döljer sig under ytan.
Sjöleoparder.
Tre meter långa rovdjur som är specialiserade på pingviner.
Tajmingen är otrolig,
för så fort ungarna började lämna ön
dök sjöleoparderna upp.
De verkar ha någon slags inre klocka
som lett dem hit samma dag som pingvinerna börjat ge sig av.
Det är otroligt hur naturen fungerar.
Det var inga här tidigare.
Nu finns det sex till åtta runt ön.
Det är en farlig plats för en ung pingvin.
För berättelsens klimax ville teamet fånga
sälarnas gastkramande jakt på sina byten.
Tre kamerateam fångar handlingen
ur olika vinklar.
Jag filmar ovanifrån med en Cineflex,
Doug är under ytan och John är på land,
så förhoppningsvis får vi ett bra helhetsperspektiv.
Stilla. Okej.
Vi vill att det ska kännas spännande och dramatiskt,
så vi vill ge en uppfattning om sjöleopardernas storlek
medan vi följer pingvinungarna över isen,
så man förstår hur livrädda de måste vara.
Vi har tusentals ungar på väg mot havet
genom de här små kanalerna.
Och sen kommer sjöleoparderna från ingenstans
och skapar totalt kaos.
Mitt i allt kaos
ställs teamet inför samma problem som ungarna.
När sälen dyker under isen
vet ingen var den dyker upp härnäst.
Håll utkik efter sälen, allihop.
Det är en katt och råtta-lek där sälen jagar pingvinerna
och vi jagar sälen.
Men ur vårt perspektiv är den en nål i en höstack.
-Där är den. -Ja.
Han var fem meter till höger om dig.
Okej. Doug dyker nu.
Dykteamet hoppas på bättre tur.
Kameran laddar.
Under isen borde de inte kunna gömma sig så lätt.
Men sjöleoparder är bra på att luras.
Doug, de är på andra sidan.
Till slut visar sig en säl
och Doug kan börja filma.
Vi har äntligen hittat en sjöleopard
som inte verkar vara så rädd för Doug.
DANIEL 'RAZ' RASMUSSEN FÄLTPRODUCENT
De brukar vara väldigt lättskrämda av dykare
och det här är första gången som en stannar kvar,
så vi håller tummarna för att Doug får bilderna
som vi jagat i flera dagar nu.
Men precis som lyckan vänder måste Doug sluta filma.
Han har börjat frysa om händerna.
Bra jobbat, Dougie.
Du är en riktig kämpe.
Du måste vara kall vid det här laget.
Sälen har försvunnit igen. Den dödliga leken fortsätter.
Vi väntar bara på att de tar en unge.
Vi vill filma hur en unge tas av sälen
och lyckas fly.
DOUG ANDERSON UNDERVATTENSFOTOGRAF
Det är vårt syfte.
Pingvinerna har oddsen mot sig.
De är illa ute. De har det tufft.
Men vissa lyckas komma undan.
Vilken smart pingvin. Det är otroligt hur de lyckas fly.
Teamets uppgift är att filma hur det går till.
Den där tagningen blev bra, Raz.
Han kommer runt aktern.
När sälen ger sig på en hjälplös pingvinunge
får teamet sin slutscen,
och pingvinens otroliga rymningsknep avslöjas.
De spelar döda.
När en unge dras ner under ytan och någon minut senare
flyter den upp igen... Det är väldigt spännande.
Lever han, spelar han bara död?
Ungarna hoppas att sälen tappar intresset
och ger dem en sista chans...
...att fly.
Det var de sista bilderna vi behövde.
Vi har fått allt vi ville. Otroligt.
Det har krävts stor uthållighet,
uppfinningsrikedom,
expertis, tålamod, och beslutsamhet.
Men till sist har Disneynature-teamet
fångat adéliepingvinernas liv som det aldrig setts förut.
Den otroliga historien om dessa ostoppbara små pingviner,
och deras modiga kamp för att fortplanta sig och överleva
på en av jordens mest ogästvänliga platser.
När man kommer hit
förses man med speciell säkerhetsutrustning
för att klara av kylan och väderförhållandena.
Det viktigaste är skägget,
det långa, grå skägget.
Man kan använda det på många sätt.
Det skyddar ansiktet,
vilket är väldigt praktiskt.
Och så klart pingvinnäbben
som låter en komma närmare pingvinerna.
Får alla såna eller är de bara för...
Nej, de är bara för filmteamet.
Ja, för filmteamet, för
vi vill inte skrämma pingvinerna
så man måste försöka smälta in litegrann.
Så där, nu ser jag genast ut som en pingvin.
Och man brukar få...
Om man är från England brukar man få en peruk.
Undertexter: Maja Fjallstrom