Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Včera se mi zdálo, že zase jedu na Manderley.
Kde bývala příjezdová cesta, bujela temná houština.
Příroda se přihlásila o své, dům však pořád stál.
Manderley.
Tajuplný a tichý jako vždy.
Vstal z mrtvých.
Jako všichni snící jsem byla schopna projít vzpomínkami,
jež překlenují léta jako most.
Do onoho léta v Monte Carlu, kdy jsem nic nevěděla a neměla vyhlídky.
Říkal jste osm?
Vidím tu dívku, jíž jsem byla, i když už ji nepoznávám.
Jaký by byl můj život bez paní van Hopperové?
Bez toho zaměstnání?
Jak zvláštní, že běh mého života závisel na její zvědavosti.
Nebýt jí, nepřišla bych na Manderley
a nikdy bych tě nepotkala.
Paní van Hopperová.
Co ti tak dlouho trvalo?
Omlouvám se. Čekala jsem na poště na balíček.
Od vašeho synovce.
Asi fotky ze svatební cesty s tou otřesnou dívkou.
Otevři ho.
- Zamluv dole stůl na oběd. - Ano. V jednu, jako obvykle?
- Hned. Viděla jsem Maxima de Wintera. - Aha.
Zdá se, že stále truchlí.
Je to váš přítel?
Maxim de Winter. Majitel zámku Manderley.
- To je perla Anglie. - Aha.
Loni ovdověl. Zoufale potřebuje společnost.
Ať ho posadí vedle mě.
Musíš jim dát diškreci.
Učíš se ode mě tolik, že bys měla platit ty mně.
- Děkuji, paní van Hopperová. - Huso.
- Bonjour. - Mademoiselle.
- Obvyklý stůl pro paní van Hopperovou? - Ano.
Vlastně ne.
Promiňte, ráda by, aby vedle ní seděl pan de Winter.
- Monsieur Maxim de Winter? - Oui.
Je na panu de Winterovi, kde si přeje sedět.
Ano, ovšem.
Merci.
Promiňte. Nestačí to? Dám vám víc.
Velice se omlouvám.
Moment.
Nedělejte to. Prý je to nudný patron.
- Prosím? - Ten de Winter.
Děkuji.
Pane de Wintere, tudy prosím.
Des huîtres, une douzaine.
„Des huîtres.“
Maxim de Winter. To je ale náhoda!
Netušila jsem, že jste v Monte.
Posaďte se k nám.
Edie van Hopperová. Vzpomínáte si na mého synovce Billyho?
Znáte se z Blenheimu. Billy Whitney. Vysoký asi jako já.
Má slámové vlasy a trošinku šilhá.
Na toho bych nezapomněl. Pozdravujte Billyho.
Představte si,
oženil se s okouzlující dívkou.
Poslal fotky.
Ukážu vám je. Pojďte. Svatba byla úžasná.
Raději bych obědval sám.
Sbohem, slečno van Hopperová.
- To ne. - Co?
Nejsme příbuzné. Slouží u mě.
Ovšem, dalo by se říci, že je moje schovanka.
Aha. Nyní mě omluvte.
Drahá, přines ty fotky. Pan de Winter se rád podívá.
Ne, prosím. Neobtěžujte se.
- Není třeba. - To není žádná obtíž.
Jen běž. Za momentíček se vrátí.
Tohle bylo nejlepší.
Povídám jí, ať přinese ty fotky.
Vystřelí od stolu a zmizí. A nevrací se.
Říkám si: „Snad proboha zase nekreslí!“
Vážně, je to umělkyně.
Pak se přiřítí, táhne z ní laciná voňavka.
Takový puch!
Ukažte mi vhodného nápadníka,
a já vám ukážu houf žen, které se chovají jako smyslů zbavené.
Je pozdě.
- Promiňte. - To nic.
Příbuzné? Představ si to!
Manderleyský ples jsem zbožňovala. Býval naprosto úžasný.
Od té tragédie je s tím ovšem konec.
Bylo to otřesné!
- Jak to vysvětlit? - Hrůza.
Zbožňoval ji!
Svou Rebeku.
Dobré ráno.
Paní van Hopperová?
Jste v pořádku?
Je mi zle.
Celou noc mi bylo zle.
- Zavolej lékaře. - Ano.
- Hned ho zavolej. Doktora. - Dobře.
Kde je kyblík?
Přinesu ho. Prosím.
Čekáte na madam?
Není jí dobře. Lékař jí nařídil odpočinek.
Dnes jsem přišla sama.
To není možné. Terasa je pouze pro hosty.
Ale já jsem společnice dámy... Opravdu?
Ano, není pro zaměstnance.
Monsieur! Tato mladá dáma si přisedne ke mně. Prostřete pro ni.
Prosím, pane.
- To ne, prosím. Nemohu... - To nestojí za řeč.
Nemusíme mluvit, pokud nebudeme chtít.
To jste nemusel.
Mé pohnutky byly zcela sobecké.
Ty noviny jsou včerejší. Už jsem je četl.
Děkuji. Jste laskavý.
- Co vlastně děláte pro... - Jsem společnice pro dámu.
Když dáma platí za společnost, něco to o ní říká.
Objednáte si?
Des huîtres, une douzaine.
K snídani?
Slyšel jste. Et encore du café.
Bien, Monsieur de Winter. Mademoiselle.
Pokud dovolíte, proč právě ona?
Byla byste výtečnou společnicí pro mnoho lidí.
Vždy jsem chtěla cestovat. A dostávám 90 liber ročně.
Asi se vám to nezdá mnoho, ale pro mě je to hodně.
Osamělost asi má svou cenu.
Není to zvláštní? Někdo je spokojený, když je sám,
a jiný potřebuje s někým trávit čas. A je jedno s kým.
A co vy?
Rodiče jsou mrtví... Jsem zvyklá na samotu.
Vaše snídaně.
Vždycky jsem je chtěla ochutnat...
Do toho, než zteplají.
Děkuji. V životě jsem toho asi tolik nenamluvila.
Bylo to působivé.
- A omlouvám se za ty ústřice. - Není proč.
Děkuji vám...
Už dlouho jsem se tak nebavil.
À bientôt.
Je tu někdo?
Vzkaz z recepce.
Madam je indisponována. Předám.
Je pro vás.
Merci.
Co chtějí?
Z recepce se ptají...
POJĎTE NA PROJÍŽĎKU
...jak se máte.
Jak jste unikla?
Řekla jsem, že mám tenis. Chce, abych se zlepšila.
Jste mazaná.
- Kam chcete jet? - Kamkoli.
Něco určitě chcete vidět.
Je to dost daleko.
Výborně. Rád se provětrám.
To je 3,5litrový Bentley?
Ano. Jak to, že se tak vyznáte v autech?
Otec je miloval.
Pokud dovolíte, kdy vaši rodiče zemřeli?
Před dvěma roky. Na chřipku.
Matka zemřela na chřipku a...
otec zemřel čtyři dny po ní.
Myslíte, že lze zemřít na zlomené srdce?
- To bylo bezohledné. Omlouvám se. - Ne.
Pozor!
Nic se nestalo.
Všechno podle plánu.
EXOTICKÁ ZAHRADA NEDOTÝKAT SE
Jeden mexický kaktus dorůstá až 20 metrů,
žije 200 let a rozkvétá až po 70 letech.
Jak takové věci víte?
Někde jsem to četla. Všechno znám jen z knih.
Nic jsem ještě nezažila. Ale mám to v plánu, než zestárnu.
Podívejte!
Už jste tu někdy byl?
Před lety, na svatební cestě.
- Jak vaše žena... - Prosím, nemluvme o tom.
Pane de Wintere.
- Jen do toho! - Ale ne.
Ale ano. Umíte přece řídit, ne?
Ano, ale...
Výborně. Jestli jste to jen nevyčetla.
Povíte mi o Manderley? Prý je to krásné místo.
Ano, to je. Manderley je víc než jen dům. Je to můj život.
Předává se z otce na syna už po staletí.
Až doposud.
Když zemřu bez dědice, dům připadne mé sestře.
Její synové jsou sice milí, ale nejsou to de Winterové.
A jsme tady.
Díky, že jste nás dovezla bezpečně domů.
Nezapomeňte své věci.
Pomůžete nám?
ANTOLOGIE MILOSTNÉ POEZIE
Mohl byste to chytit a zvednout současně se mnou?
Raz, dva, tři.
MAXOVI REBEKA
Vraťte to, prosím.
Jistě. Omlouvám se.
Klíčky dejte zřízenci. Dobrou noc.
Dobrou noc.
Dobrý večer.
Ošetřovatelka odešla před hodinou.
Tenisový trenér měl volno jen pozdě večer.
Procvičovala jsem si podání.
Lekce tenisu ve tmě?
Ano.
Maxovi Rebeka. Rebece Max.
Huso. Proč se díváš do jeho soukromé knihy?
Pro vás. Od Monsieur de Wintera.
OBĚD V CAP D'AIL?
Pour moi? Merci.
- Tak já jdu. - Co to máš na sobě?
Všechno je vidět.
- Máš pod tím prádlo? - Jistě.
PROCHÁZKA V MONACO-VILLE?
Chci malovat krásné domy.
Tenisovou raketu nepotřebuješ.
Mademoiselle.
Merci.
- Co děláš? - Uvidíš.
Představ si, že bys mohl zavřít vzpomínku do lahvičky jako parfém.
A kdykoli budeš chtít, zase ji otevřít.
Jako bys ten okamžik prožíval znovu.
Které okamžiky ze svého mladého života bys dala do lahvičky?
Tenhle týden. Každou minutu.
Nikdy nezapomenout.
A vzpomínky, které nechceš, bys mohla prostě vyhodit.
„Pojďte na projížďku.“
„Oběd v Cap d'Ail.“
Pláž.
Miluji zdejší pobřeží.
Je překrásné.
To je ono!
Na co se díváš?
- Je to... - Ukaž.
Být tebou, nedělám to.
Ale nejsi. Podívám se.
- Pardon. - To nic.
Pojď. Zaplaveme si.
No tak, pojď!
- Pojď do vody! - Ne!
- Proč ne? - Nechci!
Čeho se bojíš?
Je moc studená. Ledová.
Ale není. Je příjemná.
Cítím, že je ledová.
- Pojď sem! - Ne. Vypiju všechno šampaňské!
To je mi fuk!
Vidíš, k čemu mě nutíš?
Jste vzhůru?
Já...
Těší mě, že je vám lépe. Kde je ošetřovatelka?
Propustila jsem ji.
Byla jsi plavat? Po tenisu?
Ano.
No tak, osuš si vlasy. Pospěš si!
Půjdeme dolů na večeři?
Já jdu.
Ty na recepci zařídíš lístky na zítřejší ranní vlak.
A můžeš začít balit.
Zítra?
Billy odplouvá v sobotu do New Yorku. Můžeme jet s ním.
Evropa už mě otravuje.
Netvař se jako zmoklá slepice.
Na New York si rychle zvykneš.
Je tam spousta hochů a zábavy.
Všichni z tvých poměrů.
Opravdu sis myslela, že se to neroznese?
Takhle to bude lepší. Všichni vědí, že se po její smrti málem pomátl.
Bylo to moc náhlé a tragické.
Vážně věříš, že se do tebe zamiloval?
Bylo to jen rozptýlení, nic víc.
Odjedeme do New Yorku.
Poradíš si.
Zapomeneš na to.
Věř mi, na všechno zapomeneš.
Moment!
Paní van Hopperová odjíždí a já musím s ní.
- Co to povídáš? - Ještě dnes.
Chtěla jsem se rozloučit.
- Proč jsi mi to neřekla dřív? - Rozhodla o tom v noci.
Jedeme do Paříže za jejím synovcem.
Pak do Cherbourgu a do New Yorku.
Nesmíš plakat. Dej mi chvíli na rozmyšlenou.
Já...
Nemůžu se zdržet dlouho. Čeká na mě dole.
Pojeď se mnou.
Cože?
Na Manderley.
Jako tvoje sekretářka?
Ne.
Jako moje manželka.
Žádám tě o ruku, ty blázínku.
Nemůžu s tebou na Manderley.
Ale můžeš. Říkalas, že chceš poznat svět.
Manderley je na světě nejlepší.
Ovšem že tam je. Kde jinde by byla?
Ano, za dvacet minut jedu na nádraží.
Povím jí to.
Vlastně se na to těším.
Přesně na to čekám.
Neboj se.
Kdo to zase je?
To je úžasná zpráva!
Až to uslyší mé známé!
Co máte v plánu? Povězte mi všechno.
Vezmeme se a pojedeme na svatební cestu po Evropě.
A pak domů na Manderley.
Božínku, to je tak romantické!
„Domů na Manderley.“ To je jako z pohádky.
Půjdu dolů a postarám se, aby tvá zavazadla neskončila ve vlaku.
- Pospěšte si. - Neboj.
Jen jděte. Musíme si toho tolik říct.
To mě podrž. Neztrácelas čas.
Dělalas věci, které bys neměla?
Nevím, co tím myslíte.
Ještě že to nemusíš vysvětlovat rodině.
Já si nad tím myju ruce.
Na Manderley budeš mít práce nad hlavu.
A upřímně, nejspíš na to nemáš.
- Naučím se to. - Něco ti povím, drahoušku.
Když chytíš chlapa mezi stehna, moc dlouho ti nevydrží.
Sbohem, paní van Hopperová.
Bere si tě jenom proto, že nechce žít
v tom velkém domě s jejím duchem.
Já na duchy nevěřím.
Ale ne. Tohle nesnáším.
A to jsem nechtěl pozdvižení.
Však víte, jaká je, pane.
Tak to na Manderley chodí.
Drahá, to je Frith.
Dobrý den.
Uděláme to, jak se sluší. Tak pojď!
- Co to děláš? - Nelíbí se ti to?
A jdeme.
Maxi, pusť mě.
Paní Danversová.
Vítejte na Manderley.
Dobrý den. Těší mě...
Děkuji vám.
Čaj je připraven.
Danversová vede domácnost. Neboj, není tak děsivá, jak se zdá.
Maxime, to je krása!
Přestaň.
Tady ho máme. Tulák se vrátil. Rád tě vidím, Maxi.
- I já tebe, Franku. - Jaká byla cesta?
Poměrně bohatá na události.
Frank Crawley. Paní de Winterová.
Děkuji. Dobrý den.
Frank je správce panství.
Bez něj by se rozpadlo.
Ale ne, přehání. Nevšímejte si ho.
Nechci být otravný, ale nutně potřebuji pár podpisů.
Hned vám ho vrátím, slibuji.
- Půjdeme? - Ano.
Danversová, ukažte prosím paní dům.
To není potřeba. Počkám.
Neblázni. Jen jdi. Přijdu za tebou.
Panství je v majetku rodiny přes 300 let.
Byl to dar od Jindřicha VIII.
To je úžasné.
Když přijdou hosté, můžete jít do salonku.
Nezapomeňte říct Frithovi, aby zatopil v krbu.
Ale pan de Winter většinou pije kávu v knihovně.
Jsem ráda, že tu jste, paní Danversová. To bych si nezapamatovala.
REBECCA DE WINTEROVÁ C/O FRANK CRAWLEY
Neobávala bych se, že ho zklamete.
Rod de Winterů pochází z tudorovské doby.
A kdo je tohle?
Caroline de Winterová. Prateta pana de Wintera.
Je velmi půvabná.
Ano. A jedna z prvních žen v Anglii, které vystudovaly medicínu.
Patří k jeho oblíbeným.
Kde všichni spí?
Služebné v podkroví a muži v přízemí. nejspíš jako všude jinde.
Já jsem nikdy takový dům neviděla.
Myslela jsem, že jste byla společnicí dámy.
Ložnice je ve východním křídle.
To je hezký vzorek.
To je Clarice. Bude se o vás starat, dokud nepřijede vaše komorná.
Nemám komornou, ale jistě si bez ní poradím.
Zjistíte, že ji budete potřebovat.
Třeba by ji mohla dělat Clarice.
Není odsud vidět moře.
Ne, to není.
Kdyby pán chtěl svou starou skříň,
bohužel se sem nevejde.
Pokoje na této straně jsou mnohem menší.
Nebyla to dřív jeho ložnice?
Ale ne. Pokoje paní de Winterové byly v západním křídle.
Je to krásný pokoj. Byla by škoda, kdyby zůstal prázdný.
Pokoje pro hosty nejsou nikdy dlouho prázdné.
Mívali jsme mnoho hostů, když byla naživu paní de Winterová.
Manderleyský ples byl vyhlášený.
Nechám vás tu s Clarice.
Zeptej se mě na něco.
Na co třeba?
Na cokoli.
Nemám před tebou tajemství.
Nemělo by to tak být, když jsme teď manželé?
Ve všech manželstvích jsou tajemství.
Můžeš o ní se mnou mluvit, jestli chceš.
Dobrou noc, drahá.
Maxime?
Nechte ho.
Je nebezpečné budit náměsíčného.
O nic nejde, ale stáje potřebují novou střechu.
Tašky jsou rozbité.
- Dobré ráno, miláčku. - Dobré ráno.
- Vyspala ses dobře? - Ano.
Pojď.
- Jak si zvykáte? - Výborně, děkuji.
To je dobře.
Uvidíme se tam.
- Hned. - Paní de Winterová.
Pane Crawley.
Říkejte mi Frank.
Měla jsem vstát dřív.
- Mohli jsme se nasnídat spolu. - To nevadí.
Víš, že jsi náměsíčný?
Nech si chutnat.
Jaspere!
Kam běžíš? Jaspere!
Jaspere, kam jsi zmizel?
HOSTÉ NA MANDERLEY
MAŠKARNÍ PLES 1935
Promiňte, že ruším...
Clarice, viděla jste pana de Wintera?
Máte náplast? Pořezala jsem se.
Ukažte.
- Nic to není. - Počkejte.
Když tu jste, paní, schválila byste dnešní jídelníček?
Ano, dobře. Velmi vhodné. Vskutku výborné.
- A omáčka na telecí pečeni? - Vypadá znamenitě.
Nevypsala jsem ji.
Paní de Winterová si na omáčky potrpěla.
Aha. Ano...
Dáme si, co by zvolila paní de Winterová.
Dobře, paní.
- Prosím. - Děkuji vám.
Je všechno v pořádku, miláčku?
Říkala jsem si, že si objednám nějaké spodní prádlo z Londýna.
Něco krajkového a noční košilku.
Stěžoval jsem si snad někdy na to, co nosíš?
Není to pěkné, když jsme tu jen my dva?
Skoro jako zase na svatební cestě.
Stýská se mi po tom. Tobě ne? Projížďky, výlety, kavárničky...
Zastavit se jen tak v nějakém hotýlku.
To není skutečný život.
- Jaspere! - Dojdu pro něj.
Nech ho. Vrátí se sám.
Svah je prudký! Co když spadne?
Říkám ti, nech ho!
Jaspere!
Jaspere, pojď sem!
Jaspere!
Jaspere, vylez!
Jaspere, pojď sem.
Tak dobře, přivážu tě.
JÁ SE VRÁTÍM
Je tu někdo?
Nic tu není, hlupáčku. No tak!
Já...
Nevěděla jsem, že tu někdo je.
Taky že ne. Bydlím v hájovně.
Celé ráno jsem hledal mušle.
Taky jste hledala mušle?
Ne, jen...
Potřebovala jsem uvázat psa. Hned zase zmizím.
- Není váš. - Ne.
- Patří panu de Winterovi. - Ne.
Je to její pes.
Už sem nechodí.
Ona... Zmizela v moři.
Utopila se.
Nejste jako ona.
Ne. Pojď, Jaspere.
Nic jsem neřekl. Jasný?
Pojď, Jaspere.
Vím, proč jsi sem nechtěl jít.
Jak to mám vědět?
Jak mám něco vědět, když mi nic neříkáš?
- Má tam být zamčeno. - Někdo tam byl.
Nejspíš syn hajného, Ben. Je neškodný.
Maxime...
Jejda!
To je z Itálie.
To je hned po svatbě.
Moc hezké prosté šaty.
Max měl pravdu. Jste jiná, než jsem čekala.
A ty vypadáš líp, starouši.
Ne tak utýraně.
- Prosím tě. - Kuš!
Všichni vědí, žes byl před šesti měsíci na dně.
Babi, vidělas ty fotky?
Podívej, že jim to sluší?
To ano.
Ty jsou ze svatby.
Slyšela jsem, že prý nelovíte?
Bohužel nejezdím na koni.
To musíte! Přijdete o všechnu zábavu.
Přijeďte, naučím vás to.
Lepší jezdkyně v hrabství není.
Uklidni se, Gilesi.
Pro mou sestru možná bude šok, že všichni nesdílejí její záliby.
Ať jsou jakékoli, má právo se bavit.
Přemýšlela jsem, že bychom obnovili plesy.
To je báječný nápad.
O tom jsme se nebavili.
Nebuď takový bručoun.
Kdysi sis je užíval.
Uspořádej ples na počest své nevěsty.
Dobře.
To bychom měli.
- Na naši novou hostitelku. - Na hostitelku.
Jste na Manderley na návštěvě, má drahá?
Žije tady.
- Pamatuješ, babi? - Představili jsme vás.
Je to Maximova manželka.
Ale není.
Není to Maximova manželka.
Takový nesmysl!
Inu... rád slyším, že bude ples.
Je to už příliš dlouho.
Nepamatuji si vás.
Ne, já...
Ještě jsme se nesetkaly.
Maxime, kdo je to dítě?
Panebože. Odvezeme babičku domů.
Co jsi udělal s Rebekou?
- Nech toho. - Ale ne!
Chci vidět Rebeku!
- Nechte mě! - Je jen trochu...
V tuhle dobu bývá...
- Prosím vás, naložte ji. - Já jen chci...
Jdi, promluv si s ní.
Nastoupíme do auta, babi. No tak.
Je z květinového salonku, snad to nevadí.
- Děkuji. - Omlouvám se.
Zapomněla jsem, jak měla babička Rebeku ráda.
Nic se nestalo.
Byla to strašně otravná ženská.
Nikdo jí neodolal. Muži, ženy, děti, zvířata.
My smrtelnice jsme se s ní nemohly měřit.
- Pane. - Proč pláče?
Pane, v ranním pokoji schází jedna porcelánová figurka
a Danversová ho teď chce propustit.
Která figurka?
Nejsme si jisti.
Danversová!
- Je vše v pořádku? - Ano.
Z ranního pokoje se něco ztratilo.
- Danversová! - Co se ztratilo?
Proč myslíte, že ji vzal Robert?
Drážďanský porcelán je velmi cenný.
- Ten kus má cenu sto liber. - Já to nebyl!
Tak kdo, Frithe?
Služebná nemá do ranního pokoje přístup. Uklízím tam já.
Když žila paní, dělaly jsme to spolu.
- Frith jen říká... - To já.
Já ji rozbila. Rozbila se.
Nešťastnou náhodou. Spadla.
Tak vidíte.
Roberte, jsi z obliga.
Kde jsou střepy, paní?
V zásuvce vzadu v sekretáři.
- Zkuste je poslat do Londýna. - Jistě, pane.
Smím navrhnout, pokud by se něco podobného opakovalo,
aby mi to paní de Winterová řekla?
Skončili jsme?
Franku.
Paní de Winterová.
Nejela jste s Maxem do Londýna?
On je v Londýně?
Ano, vyřizuje nějaké papírování.
Mám dát na dveře zámek. Málem jsem vás tu zamkl.
Je to škoda.
Nechat to tu rozpadnout.
No... Teď už nemáme člun.
Max nerad jezdí na moře.
Ben říkal, že se utopila.
Promiňte, myslel jsem, že to víte.
- Ne... - Je to...
Bylo hrozné počasí.
I pro ni. Byla skvělá jachtařka.
Člun se potopil.
Nenašli ho.
Moře ji vyplavilo v Edgcumbe asi o dva měsíce později.
Za dva měsíce? Proboha!
Chudák Maxim.
Sám jsem ho tam vezl, aby ji identifikoval.
Nesmíte se příliš zabývat minulostí.
Máte na Maxe dobrý vliv. Úplně se změnil.
Musela se tolik bát.
Sama na moři.
Ta se nebála ničeho.
Smím se na něco zeptat? A slibte, že mi povíte pravdu.
To není moc fér. Nevím, na co se chcete ptát.
Byla Rebeka velmi krásná?
Ano.
Byla to asi...
nejkrásnější bytost, jakou jsem v životě viděl.
Není to krása?
Nic se tu nezměnilo.
Jako by jen na chvíli odešla.
Vyděsila jste mě.
Tuhle měla nejraději.
Toho večera jsem ji pro ni připravila.
Jen si ji vezměte.
Sáhněte si.
Neměla komornou. Říkávala: „Nechci nikoho jiného než vás, Danny.“
Vidíte, jak byla vysoká?
Se svou postavou mohla nosit cokoli.
Každý večer jsem jí kartáčovala vlasy.
„Danny, jdeme na vlasy,“ říkala.
Stála jsem za ní...
a občas ji kartáčovala i dvacet minut.
Měla hustou tmavou hřívu.
Taky se zapojil.
Dělal to velice rád.
Oblékali se na večeři, hosté čekali dole.
„Zaber, Maxi, víc!“
A on řval smíchy.
Tehdy se pořád smál.
Kartáčuje vám vlasy?
Ne.
Paní Danversová, udržujete pokoj v tomto stavu na přání pana de Wintera?
Nemusí nic říkat.
Ona je stále zde.
Cítíte ji?
Co si asi myslí o vás?
O tom, že jste jí vzala manžela a používáte její jméno.
- Chtěla by, aby byl šťastný. - Šťastný?
Nikdy nebude šťastný.
Ona byla jeho životní láska.
Maxime?
Dobré ráno, paní.
Ale ne! Škrábala jste se?
Stýskalo se nám?
Dobrý den. Vy nejspíš budete nová paní de Winterová.
Došlo k nedorozumění.
- Pan de Winter je v Londýně. - Nechal vás samotnou?
Nebojí se, že vás nějaký lump unese?
Já jsem Jack Favell. Těší mě.
Chcete mu nechat navštívenku?
Příliš zdvořilá, abyste mě poslala k čertu.
Jste roztomilá.
Nebojte, přišel jsem za Danny.
Pozvala mě na čaj.
- Přijel jsem příšerně brzo. - Paní Danversová?
Proto raději vyčkám tady,
jinak bych mohl dostat přes prsty.
Pane Favelle? Kam jdete?
Charlie, pojďte.
- Pane Favelle! - Už jdu.
Phillippo! Pojďte, Charlie.
Klid, Starlighte.
Máš moc energie. Zanedbávají tě.
To mě nepřekvapuje.
Jedině Rebeka tě dokázala zkrotit.
Ano.
Znal jste Rebeku?
Je to má sestřenice. Teda byla.
Projedeme se.
Neumím jezdit.
Naučím vás to. Nebo máte něco lepšího na práci?
- Jak... - Na tři přehoďte nohu...
- Můžeme? - Vy...
Raz, dva, tři.
- Vysadíte mě? Dobrá. - Ano.
Vy...
Nepojedeme rychle.
To je ono.
Jaký je to pocit?
- Teď uchopte uzdu. - Dobře.
- Pěkně volně. - Ano.
A nízko. To je ono.
- Dobře. - Na klín.
Hlavně ho musíte tisknout stehny.
Ukažte zvířeti, že tu jste.
Večer vás bude všechno bolet jako čert.
A teď se pohybujte se mnou. Můžeme?
Tak dobře.
Smím se na něco zeptat?
Mluvil s vámi Max o té nehodě?
A nezmínil, že Rebeka ten den jela do Londýna?
Ne.
Vůbec o tom nechce mluvit.
Takže nevíte, jestli ji viděl, když se ten večer vrátila,
než si vyjela na člunu?
Ne.
Chtěla mi něco říct.
Něco velmi důležitého.
Nevím, o co šlo...
A to mi nedá spát.
Tím jsem své lotrovské image moc neposloužil, že?
Měl byste se zeptat Maxima.
Zeptal bych se.
Ale bohužel sem nesmím.
Radši mu neříkejte, že jsem tu byl.
Myslela jsem, že jste přátelé.
Ani ne.
A nerad bych, abychom já nebo vy
zakusili jeho pověstnou prchlivost.
Nevím, o čem mluvíte.
No, je ještě brzo.
Neměl bych nechat Danny čekat. Znáte ji.
Proč jste ho pozvala?
Jacka Favella.
Pozvala jste ho na čaj,
i když víte, že pan Winter mu zakázal vstup.
To bude nedorozumění, paní.
Už přes rok jsem pana Favella neviděla.
- Dobrý večer, Frithe. - Dobrý večer.
Bez ohlášení nás navštívil pan Favell.
Je mi jedno, co řekla Frithovi!
Pan Favell mi řekl, že ho pozvala ona.
A paní Danversová tě nutila, abys s ním jela na projížďku?
Ne, vysvětlím ti to.
- Co? - Chtěla jsem ti to říct.
Chceš mi říct, jak jsi ho zatáhla do lodního domku?
Předváděla se mu ve svém novém nočním prádle?
Jak si to můžeš myslet?
Nikdy bych ho sem nepustila, kdybych věděla, že si to nepřeješ, Maxime.
Prosím tě. Miluji tě.
Opravdu?
Pozvala ho paní Danversová.
O Danversové už ani slovo!
Vstupte.
Paní Danversová,
přišla jsem vám dát výpověď.
Schválil to pan de Winter?
Je to moje rozhodnutí.
Víte...
Starala jsem se o Rebeku, když byla ještě malá.
Přišly jsme sem spolu, když se vdala.
Byly jsme přítelkyně.
Mohla se mi svěřovat.
Takové pouto nelze zlomit.
Ani nahradit. Neměla jsem to od vás čekat.
Najdete si jiné místo.
Ne.
My ženy se můžeme buď vdát, nebo jít do služby.
A já jsem na obojí příliš stará.
Postaráme se, abyste byla zajištěná.
O peníze nejde.
Pro mě to nebyla práce. Rebeka byla můj život.
Ano.
Mrzí mě, jestli jsem vás zklamala.
To jsem neměla v úmyslu.
Zdálo se, že chcete za každou cenu dělat vše po svém.
Ne. Všechno je pro mě nové.
Dům, služebnictvo...
Myslím, že pan de Winter doufal, že mi pomůžete.
Nežádala jste mě o pomoc.
Ano...
Co kdybych vás požádala nyní?
Promiň.
Byl jsem hlupák. Nebyla to tvá chyba.
Já vím.
Moc mě to mrzí.
PLES NA MANDERLEY
Dobrá.
HORS D'OEUVRES ÚSTŘICE
Výborně, paní. Nechám je vytisknout.
A do pátku musíme upozornit Voce v Londýně,
pokud od nich chcete kostým.
Ano. Ale zatím mě bohužel nic nenapadlo.
Budete nejdůležitější dáma plesu.
- Berte na to při své volbě ohled. - Ano.
Věřte si.
Ukažte svou přirozenou krásu.
Paní?
Snad to není ode mě drzé,
ale paní Danversová říkala, že jste si ještě nevybrala kostým...
Měla byste zájem o radu?
Ano, prosím. Cokoli. Posaďte se.
Ty staré obrazy v galerii.
Vždycky jsem si myslela, že to by byl krásný kostým.
Zvláště ta dáma v červených šatech.
Skvělá volba.
Clarice mě informovala.
A pokud dovolíte, volba hodná paní tohoto domu.
Omlouvám se.
VÉVODA A VÉVODKYNĚ
Zanesete to paní Danversové?
- Ať má všechno. - Dobře.
- Děkuji vám. - Jděte k domu.
Promiňte.
- Vítejte. - Všechno v pořádku?
- Ano, ale zvedá se vítr, Franku. - Ano.
- Snad nezačne pršet. - Určitě ne.
Ale ne.
- Nelez mi do toho! - Nemůžu se podívat?
Ne, zkazíš překvapení.
Víš, že nemám rád překvapení.
Tohle se ti bude líbit.
Ani mě nepoznáš.
Jsem na tebe hrdý.
Nenechávej mě tam moc dlouho.
Tak jdi, ať se můžu připravit.
Prosím.
To nemůžu.
Nebuďte pošetilá. Nikomu to neřeknu.
Ne, odejděte! Sem nesmíte!
Hosté přijíždějí, paní.
Tak je půjdeme uvítat.
Vyřiďte jim, že paní přijde za okamžik.
Dobrá.
- Na co tady číháš? - Na nic.
- Není to jako za starých časů? - Je to dobré.
Kde máš kostým?
To je můj kostým, Gilesi.
- Nádhera. - Šampaňské.
- Pozdě jako obvykle. - Máš omluvu?
Měli jsme strom přes cestu.
Ne, myslím tohle.
Nosím to každý rok.
Konečně. Už přichází.
Dobrý večer, pane de Wintere.
To má být nějaký vtip?
Ovšem že ne. Jde o ten obraz. Myslela jsem...
Jdi se převléknout.
Co se stalo? Co jsem...
Okamžitě se jdi převléknout.
Nechápu. Co jsem udělala?
Okamžitě!
Odpusťte mi, paní. Netušila jsem.
Byl to nápad paní Danversové.
Stejné šaty měla Rebeka, že?
Paní Danversová říkala, že pán bude rád a vy budete ráda.
Podrž mi to.
- To je nemilé. - Neskutečná podoba, co?
- Ne, já nemůžu. - Drahoušku, musíš.
Ne.
Není to tak strašné.
Ty to nechápeš. Nemůžu. Po tom, co jsem udělala.
Jak jsi to měla vědět?
Umyj si obličej. Najdu ti něco na sebe.
Měla jsem to vědět.
- Neměla jsem si je oblékat. - Uklidni se.
Můžeš se tady litovat,
nebo jít se mnou dolů a zasmát se tomu.
Jak se tvářil...
Na ni by tak nemluvil.
Jsi prostě úplně jiná. Za to se nemusíš stydět.
No tak.
Teď nejsi na kontinentu. Nedáme na sobě nic znát.
- Co říkáš? - Ano, jistě.
Tohle ujde.
Zvládnu to.
Zlom vaz.
- Uvidíme se dole. - Ano.
- Ano? - Ano.
Nic bych raději...
Lorde Crowane, lady Crowanová, paní de Winterová.
To je pech, že vám nepřišly šaty.
- Ano. - To nevadí.
Vypadáte rozkošně
a je to pohodlnější než ta moje směšná maškara.
Neblázni, miláčku. Vypadáš božsky.
- Maxime... - Celé to bylo chyba.
Neměl jsem tě sem brát.
Námořníci a vojáci, navrátilci z války.
Tady to není pro vás.
Statečně bojovali za svou vlast.
Teď doma hladoví, raději měli zůstat, kde byli...
Rebeka!
Maxime?
Tak už vidíte?
Nikdy ji nenahradíte. Nemůžete ji nahradit.
Je to vaše dílo.
Od začátku jste byla proti mně.
Ne, pomáhala jsem vám.
Ošálila jste mě. Záměrně.
Obě víme, že jste nicka. Jste bezcenná.
Nejste hodna jeho ani tohoto domu.
Nikdy vás nebude milovat.
A proč by měl?
Miloval mě.
Nemůže vás milovat, protože nejste ona.
Měla jste ji vidět.
V 16 letech na koni jejího otce. Byl to obrovský hřebec,
ale ona ho ovládla.
Když dojezdila, byl samá pěna a krev.
Zklamala jsem ji, že vás tu tak dlouho trpím.
To si nenechá líbit.
„Uvidíme se v pekle, Danny.“
Ale Rebeka je mrtvá! Je mrtvá!
Opustí vás, rozvede se s vámi. A co budete dělat?
Prostě půjdu.
Půjdete? Kam?
Už se nemůžete znovu vdát.
Domácnost vést neumíte, to je jisté. Nemáte rodinu, aby se o vás postarala.
Nic to není.
Vím, jak se cítíte. Není to tak strašné.
Bude to chvilka.
Nebojte se. Je to tak nejlepší.
Nikdo vás tu nechce.
Frithe! Roberte!
Rybáři najeli na skálu. Zavolejte pobřežní stráž.
- Už jsou na cestě. - Maxime.
Co tam dělá?
Danieli, počkej na mě!
Zaberte! To je ono.
Uhněte! Jdeme!
Je tam potápěč.
Bude tam něco cenného.
To je z té lodi.
Našli tam ještě něco.
To je ono! Pašák!
JÁ SE VRÁTÍM
Jdeme!
Nic jsem neřekl!
Ta už se nevrátí.
Teď už ji sežraly ryby.
Franku.
Neměla byste tu být.
Nečekejte tu. No tak, pohyb. Uhněte.
Tělo našli v jejím člunu.
Stejná barva vlasů.
A nápis na snubním prstenu. Není pochyb, že je to ona.
Nebuď pitomý.
Jistě je nějaké logické vysvětlení.
Nezdá se ti to divné?
Že tvůj bratr pohřbil cizí tělo coby svou ženu?
Ne, Gilesi, nezdá.
Jestli tě to tak trápí, zeptej se Maxima sám.
Zeptal bych se, ale už pár hodin ho nikdo neviděl.
Co se stalo? Proč ho policie vyslýchala?
Ne, není doma. Proč? Kdy ho propustili?
Dejte mi vědět, až se objeví.
Ovšem, Franku. Děkuji.
Nebojte se. Opatrujte se.
Je po všem. Vyhrála.
Kdo vyhrál?
Rebeka.
Jestli teď našli její tělo, koho jsi to pohřbil?
Nevím.
Maxime.
Pověz mi pravdu.
Nevím. Přísahám.
Jak se utopila?
Neutopila se.
Nelži mi.
Neutopila se.
Byla už mrtvá.
Člun byl poškozený.
Já jsem ho poškodil.
Úmyslně.
Maxime!
Tys ji neznala.
Nikdo ji neznal.
Na líbánkách mi řekla, jak to bude.
Jak si nechá byt v Londýně.
Ty zástupy mužů. I její vlastní bratranec.
Prosím tě, Maxime!
Vyžívala se v tom. Hrála si
na dokonalou manželku. Věděla, že se s ní nikdy nerozvedu.
Protože jsi ji miloval.
Nenáviděl jsem ji.
Její krutost.
Svou zbabělost.
Věda, že se s ní nerozvedu, že to nemohu udělat našemu jménu.
Jak zemřela?
Když se vrátila z Londýna,
řekla mi, že očekává Favella.
Když jsem přišel, byla sama.
Vypadala jinak. Byla bledá.
V Londýně byla u doktora.
Řekla: „Představ si, že bych měla dítě. Nikdy bys nedokázal, že není tvoje.“
Nestačilo jí, že mě zbavila hrdosti.
Chtěla mi vzít mé jméno, můj dům, všechno.
Řekla: „Jen to udělej, Maxi.
Stiskni spoušť, a budeš volný.“
Prosím.
Kulka prošla jejím tělem.
Nespadla hned. Stála.
Tak klidná.
Skoro s úlevou.
A pak bylo po ní.
Celou dobu jsem si myslela, žes Rebeku miloval.
Proč jsi mi to neřekl?
Nemohl jsem.
Tolik jsem se bál, že tě ztratím.
Běž na policii, všechno jim pověz.
Nevědělas to. Nic se ti nestane.
Chápu, jestli už se mnou nechceš žít.
To je na tobě.
Zmýlil ses... při identifikaci těla.
To ten zármutek a šok.
Víme to jen my dva. Nikdo se to nedoví.
Nevyhrála, Maxime.
Nevyhrála.
Nenecháme ji.
Nemusíte s nimi mluvit.
Povstaňte, přichází ctihodný James Crouch.
Ustupte.
Klid v soudní síni! Usaďte se.
Zahajuji... Sedněte si, pane.
Zahajuji soudní vyšetřování
nálezu těla Rebeky de Winterové.
V této chvíli nejde o trestní řízení.
Máme pouze zjistit, jak paní de Winterová zemřela.
Soud nyní vyslechne detektiva Welche z kerrithské policie.
Detektive Welchi.
Tělo, jež pan de Winter loni identifikoval,
nepatřilo jeho ženě.
Tělo Rebeky de Winterové se našlo v kabině jejího člunu.
To mě znepokojilo.
Stejně jako povaha poškození člunu.
Jaké bylo to poškození?
Čtyři otvory pod čarou ponoru,
které mohl způsobit lodní hák.
- Nebo bodlo. - Co to znamená?
Člun byl záměrně potopen.
Dle mého názoru, pane koronere,
může vyšetřování vést jen ke dvěma závěrům.
Sebevražda, nebo zabití.
V den smrti byla vaše žena v Londýně.
Je čas.
Ve výpovědi na policii uvádíte, že se vám manželka zdála
po návratu „zamyšlená a nešťastná“.
Nebuď nedůtklivý. Odpovídej klidně.
Jaký byl účel její cesty?
Netuším.
Bylo u vaší ženy běžné,
že takovou věc neprobrala s manželem?
Ptáte se mě na potíže v manželství?
Chci pochopit,
jak je možné, že jste loni nepoznal vlastní ženu.
Byla dva měsíce v moři. Odneslo ji 30 km daleko.
Byla oteklá, v rozkladu,
paže utržené a z obličeje nic nezbylo.
Klid v soudní síni!
Byl jsem arogantní a hloupý.
- Ztratil jsem nervy. - Ne, byl jsi vášnivý.
Uvěří tomu.
Kdo ještě ví, že byla v Londýně u doktora?
Ty, já a ten doktor.
Nejspíš nenajdou žádné fyzické důkazy,
po takové době v moři.
Mají jen toho doktora.
Řekla jsem panu Favellovi, že není vítán, ale naléhal.
Děkuji, paní Danversová.
Co sakra chceš?
Další whisky a soda by byla prima.
Jde o Rebeku.
Možná pošli manželku spát.
Nikam nepůjdu. Vím o vás a Rebece všechno.
Opravdu?
Víte o tom všechno?
Bylo to o vlas, Favelle.
Kdybych vás tu noc přistihl...
Tu noc tady nebyl.
Ale pozvala mě.
A o to jde.
Sebevražda nebo zločin, tak to ten chlapík povídal, že?
Pozvat si návštěvu,
to člověk nedělá, když se chystá se vším skoncovat.
A to mě celý rok hryzalo.
Teď to začíná dávat smysl.
Konečně se rozhodla tě opustit, co? Proto jsi ji zabil?
Nemáš důkazy. Je to tvoje slovo proti mému.
Ne.
Tvoje slovo proti Rebečině.
„Až to dostaneš, přijeď na Manderley.
Něco ti musím říct.
A chci tě vidět co nejdříve. Rebeka.“
Ukažte!
- Vypadni. - Nenech se vydráždit.
Jo, nenech se vydráždit, Maxi.
Přišel jsem ti jen poděkovat.
Byl jsi celé ty roky tak velkorysý,
když ses s tolika z nás dělil o manželku.
Říkal jsem si, že bych to zkusil s tou novou.
To je právě ta jeho prchlivost.
Kolik chcete?
Je chytřejší, než vypadá.
Máte tu krvavou skvrnu.
Ale ne.
Ale má pravdu.
Nejsem boháč, Maxi.
Na to mám příliš rád hazard.
Zvykl jsem si však na jistý příjemný životní styl.
Myslím, že bych si vystačil...
s 10 000 librami za ten vzkaz
a mlčenlivost, až zítra budu svědčit.
To je vydírání.
- Co chceš dělat? - Zavolám policii.
Jasně, zavolej policii.
Třeba budeme sedět spolu.
Ale ne dlouho.
Tebe nejspíš čeká oprátka, Maxime.
Na žádost inspektora Welche
dojde k změně v dnešním jednání.
Nyní vyslechneme
správcovou domu paní de Winterové, paní Danversovou.
Lze říci, že na Manderley
máloco ujde vaší pozornosti?
Starám se o hladký chod domácnosti.
Tak jste se dozvěděla
o vztahu zesnulé paní de Winterové s panem Favellem.
Bylo mi známo, že jsou si blízcí.
Ale soukromí mé paní byla její věc.
To je správné.
Avšak vzhledem k okolnostem
byste mohla sdělit soudu, co jste včera večer řekla mně.
Dozvěděla jsem se o vzkazu pro pana Favella.
Naléhala jsem, aby vám ho předal.
Jak se zdá, pan de Winter se snažil tento vzkaz před soudem utajit.
Ano.
Paní de Winterová zvala pana Favella, aby za ní přijel...
tu noc, kdy má paní zemřela.
Pan de Winter za ten vzkaz nabídl peníze.
- Ten vzkaz byl od Rebeky de Winterové. - Ano.
Psala, že mu naléhavě potřebuje něco sdělit.
Kolik bylo panu Favellovi nabídnuto?
Deset tisíc liber.
Šek...
vypsaný panem de Winterem výměnou za onen vzkaz.
Kde to stojí? Máte jenom ten šek.
Prosím o klid, paní.
Paní Danversová, zdá se vám pravděpodobné, že se paní de Winterová utopila?
Nikoli, pane.
V týdnech před svou smrtí
bývala unavená a trpěla nevolnostmi.
A požádala mě, abych jí povolila kalhoty.
Rostlo jí břicho.
V den své smrti jela do Londýna. Řekla proč?
- Ne. - Zvláštní.
Muselo to být něco velmi osobního, že se mi nesvěřila.
Například návštěva u lékaře?
Ne u rodinného lékaře, ale u někoho diskrétního.
Pryč od slídivých pohledů,
jako by chtěla svůj stav utajit před veřejností
a sdělit ho pouze svému milenci, panu Jacku Favellovi.
Ty vrahu! Mordýři!
Čekala mé dítě! Doufám, že tě pověsí.
Doufám, že tě pověsí! Zavraždils Rebeku!
Jsou jen dva možné verdikty.
Snad budete souhlasit, že neexistoval důvod k sebevraždě.
Zato však jasný důvod k vraždě.
Jednání se přerušuje do zahájení trestního řízení.
Dámy a pánové, zasedání je ukončeno.
Nikdo nestojí nad zákonem.
Nesahejte na mě! Pusťte mě!
Paní Danversová.
Nic neříkej. Nic ti nedokážou.
Chci její kalendáře, deníky,
účty z domácnosti, všechno.
Byla u toho doktora a musela mu zaplatit.
Začněte obvolávat ženské lékaře v Londýně.
POLICIE
Promiňte, máte povolení k prohlídce?
Paní de Winterová?
- Franku! - Co je?
Chci její šeky, výpisy z banky.
Cokoli s adresou jejího lékaře.
Jistě. Vím, co potřebujete.
- Doktor. - Hledáte doktora? Tady.
DR. J. BAKER A SPOLEČNÍCI
To bude ono.
Styďte se.
Styďte se, že jste na jeho straně.
Nejsem na ničí straně, paní Danversová...
A vy, Franku! Přes den jste lízal boty panu de Winterovi
a v noci šmátral na dveře toho domečku.
Vzlykal jako školák.
Všemi vámi pohrdala.
Muži v Londýně, muži na večírcích na Manderley.
Jenom si s vámi pohrávala.
A proč by se žena neměla bavit?
Má Rebeka si žila, jak se jí zlíbilo.
Není divu, že ji nějaký muž zabil.
Muselo to bolet.
Vědět, že vaše jediná přítelkyně si vzala takové tajemství do hrobu.
Sbalte se, paní Danversová.
Do večera ať jste pryč.
DR. J. BAKER A SPOLEČNÍCI
- Slečno? - Promiňte, zapomněla jsem kabelku.
U koho jste byla, slečno?
U doktora Bakera.
Děkuji vám.
Počkejte tu.
- Doktore Bakere. - Dobrý večer, Tasi.
Danversová.
Mám mnoho pacientek.
Nepamatuji si ji.
Možná si vzpomenete, až uvidíte její složku.
Ano, chorobopis by se hodil.
Pomůžeme vám, jak jen bude možné.
Takhle by to nemělo být.
Kam zmizela?
Kdo?
Ta mladá žena.
Není tady.
Promluvím si se sekretářkou.
Možná ji někam založila.
Mohla se ta dívka dostat odsud ven?
...HLUBOCE USAZENÝ VÝRŮSTEK V DĚLOZE ...MALIGNÍ DĚLOŽNÍ SARKOM
Jen jsem si to přečetla. Nic jsem nezměnila.
Rebeka Danversová. Teď si vzpomínám. Hrůza.
Nejmenovala se tak. A nebyla těhotná.
Tak nač to falešné jméno?
Proč jela až do Londýna
k vám, a ne k rodinnému lékaři?
Možná chtěla ušetřit rodinu té zprávy.
Že dítě neměla s manželem?
Pane inspektore, já nejsem takový ženský specialista.
Nejsem gynekolog. Můj obor je onkologie.
Léčím rakovinu reprodukčního systému.
Nadmutí, únava. To jsou běžné symptomy.
Měla rakovinu.
To chtěla říct Favellovi.
To nedokazuje, že se zabila.
Nechtěla trpět.
Ano, to také říkala.
Byla už v pokročilém stadiu.
Vyšetřil jsem ji v dubnu
a v květnu už bylo jasné, že na léčbu je příliš pozdě.
Zbývaly jí pouhé týdny a měla nejspíš značné bolesti.
Jak to udělala?
Vyjela si na člunu a potopila ho.
Utopila se.
Hodně štěstí, Maxi.
Asi si myslíš, žes vyhrál.
Zákon na tebe možná nemůže, ale já ano.
Chcete ještě něco dodat?
Teď je pravá chvíle.
Víš, za co ji nejvíc nenávidím?
Za to, co ti vzala.
Je navždy pryč ta veselá, mladá bezstarostnost, kterou jsem tolik miloval.
Už nejsi taková.
Za to ji nemusíš nenávidět.
Co to hoří? Proboha, to je Manderley.
Rychle, utečte odtud.
Zmizte z trávníku! No tak!
Frithe, pryč z trávníku!
Jsou všichni venku z domu?
- Nevím, pane. - Jste v pořádku? Co se stalo, Clarice?
- Viděla jsem ji. - Cože? Koho jste viděla?
Paní Danversovou.
Kde jsou hadice?
- Kde je? - Šla k lodnímu domku.
Paní Danversová! Prosím vás!
Pojďte zpátky.
Žádala jste mě o pomoc. Tady je.
Paní Danversová, prosím vás.
Zabil jedinou osobu, kterou jsem milovala.
Nemůžu vám nechat Manderley.
Bylo naše.
Nemusíte to dělat.
Vím, že budete stát při něm. Ale nikdy nepoznáte štěstí.
Ale poznám.
Včera se mi zdálo, že zase jedu na Manderley.
Zdálo se mi o paní Danversové a Rebece.
Ráno jsem se však probudila a nechala mrtvé za sebou.
Sedím před zrcadlem v našem pokojíku v Káhiře,
další zastávce na cestě za skutečným domovem,
a vidím ženu, kterou jsem teď.
A vím, že jsem se rozhodla správně.
Zachránit to jediné, za co stojí projít ohněm.
Lásku.
PODLE ROMÁNU DAPHNE DU MAURIEROVÉ
Překlad titulků: Vít Bezdíček