Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRÆSENTERER
I nat drømte jeg, at jeg kom tilbage til Manderley.
Hvor indkørslen lå engang, voksede en mørk og kroget skov.
Naturen herskede nu, og dog stod huset stadig.
Manderley.
Hemmelighedsfuld og tavs som altid.
Opstået fra de døde.
Som alle drømmere kunne jeg bevæge mig gennem hukommelsen.
Gå gennem årene som over en bro.
Tilbage til den sommer i Monte Carlo, hvor jeg var naiv og uden fremtidsplaner.
-Sagde De otte? -Qui, merci.
Jeg ser tydeligt den pige, jeg var, selvom jeg ikke længere genkender hende.
Hvordan var mit liv mon blevet uden mrs. Van Hopper?
Uden det arbejde.
Det er sjovt at tænke på, at hendes nysgerrighed beseglede min skæbne.
Uden hende var jeg aldrig kommet til Manderley…
…og jeg havde aldrig mødt dig.
Mrs. Van Hopper.
Hvor blev De af?
Undskyld. Jeg måtte vente på en pakke på posthuset…
Fra Deres nevø.
Billeder fra bryllupsrejsen med den skrækkelige pige. Åbn den.
-Reserver bord til frokost. -Ja. Klokken et som sædvanlig?
-Nu. Jeg har lige set Maxim de Winter. -Javel.
Stadig knust, ser det ud til.
Er De venner?
Maxim de Winter. Manderleys ejer.
-Et af de fineste hjem i England. -Ja.
Hustruen døde sidste år. Han trænger til selskab.
Bed overtjeneren placere os sammen.
Giv ham drikkepenge.
Med alt det, jeg lærer Dem, burde De betale mig.
-Tak. -Dumme pigebarn.
-Bonjour. -Mademoiselle.
-Madame Van Hoppers bord? -Ja tak. Nej.
Hun spekulerede på, om mr. de Winter kan sidde hos hende.
-Monsieur Maxim de Winter? -Oui.
Monsieur de Winter afgør, hvor han vil sidde.
Ja, naturligvis.
Merci.
Undskyld. Er det ikke nok? Her. Jeg har flere.
Det beklager jeg, monsieur.
-Et øjeblik. -Lad være. Han er frygtelig kedelig.
-Undskyld? -Ham de Winter.
Tak.
Monsieur de Winter, denne vej.
Des huîtres, une douzaine.
-"Des huîtres, une douzaine." -Maxim de Winter.
Sikken overraskelse. Jeg vidste ikke, De var i Monte.
Gør os selskab.
Edie Van Hopper. De husker nok min nevø, Billy?
De mødte ham på Blenheim. Billy Whitney. Cirka min højde.
Han har sandfarvet hår og skeler lidt på det ene øje.
Tænk, at jeg havde glemt det. Hils Billy.
Nu skal De høre.
Han er gift med den mest charmerende pige.
Jaså? Godt.
Lad mig vise Dem billederne. Smukt bryllup.
Jeg tror Dem. Men jeg spiser helst alene.
-Goddag, miss Van Hopper. -Hvad?
Vi er ikke i familie. Hun er personale.
Man kunne vel kalde hende min myndling.
Jaså. De må undskylde mig nu.
Hent billederne, søde. Mr. de Winter vil gerne se dem.
De skal ikke ulejlige Dem.
-Det er unødvendigt. -Ingen ulejlighed!
Slet ikke. Gå så. Skynd Dem. Hun er her lige straks.
Det er højdepunktet.
Jeg bad hende hente billederne,
og hun piler af sted og forsvinder. Hun kom ikke tilbage.
Jeg tænkte: "Hun sidder vel ikke og tegner?"
Hun er skam kunstner.
Hun kommer løbende tilbage og stinker af billigt rosenvand.
Bare lugten!
Vis mig en eftertragtet ungkarl,
så viser jeg Dem et rum fuld af kvinder, der har mistet besindelsen.
Det er for sent.
-Undskyld. -Sid ned.
I familie. Forestil Dem det.
Jeg elskede ballet på Manderley. Det var så glamourøst.
Det stoppede vel efter tragedien.
Det, der skete, var så chokerende. Hvordan forklarer man det?
Han forgudede hende!
Hans Rebecca.
Godmorgen, mrs. Van Hopper.
Mrs. Van Hopper?
-Har De det godt? -Jeg er syg.
Jeg var syg hele natten.
-Ring til médecin. -Okay.
-Ring med det samme. Lægen. -Javel.
Hvor er spanden?
Jeg henter den! Her, jeg holder den.
Venter De på madame?
Nej. Hun er ikke rask. Lægen bad hende hvile sig.
Det er bare mig i dag.
Det er ikke muligt. Terrassen er kun for gæster.
Men jeg er selskabsdame… Virkelig?
Det er ikke for personale.
Monsieur? Den unge dame gør mig selskab. Dæk op til en mere.
Bien sûr, Monsieur.
-Tak, men det kan jeg ikke. -Det er helt fint.
Vi behøver kun at snakke, hvis vi vil.
-Det var ikke nødvendigt. -Mine motiver er udelukkende selviske.
Dette er gårsdagens avis. Jeg har læst den.
Tak. De er meget venlig.
-Hvad er det, De laver for… -Jeg er selskabsdame.
Må en dame betale for selskab, siger det noget.
Må jeg tage bestillingen?
Des huîtres, une douzaine.
-Til morgenmad? -De hørte hende. Et encore du café.
Bien, monsieur de Winter. Mademoiselle.
Hvis det ikke er uhøfligt at spørge, hvorfor hende?
De ville være en fortræffelig ledsager for enhver.
Jeg har altid villet rejse, og jeg får 90 pund om året.
Det er ikke meget for Dem, men det er det for mig.
Ensomhed har vel en pris.
Det er sært, ikke? Nogle har det fint alene,
mens andre har brug for selskab. Af hvem er ligegyldigt.
Hvem er De?
Mine forældre er døde, så… Jeg er vant til at være alene.
Her er morgenmaden.
Et voila. Une douzaine d'huîtres.
-Jeg har altid villet prøve dem… -Spis, før de bliver varme.
Tusind tak. Jeg har vist aldrig snakket så meget.
Det var imponerende.
-Jeg beklager det med østersene. -Nej, det var fint.
Tusind tak. Jeg…
Det er længe siden, jeg har moret mig sådan.
À bientôt.
Hallo?
En besked.
-Merci. Madame er syg. Jeg afleverer den. -Den er til Dem.
Merci.
Hvad vil de?
Det var receptionen, de…
TAG MED PÅ KØRETUR.
…spurgte til Dem.
Hvordan slap De væk?
Tennis. Hun vil have, jeg forbedrer mit spil.
Snu.
-Hvor vil De hen? -Hvor som helst.
-Der må være noget, De gerne vil se. -Det er langt væk.
Godt. Jeg trænger til frisk luft.
Er det en 3,5 liter Bentley?
-Ja. Hvor ved De så meget om biler fra? -Min far elskede biler.
Hvornår gik Deres forældre bort?
For to vintre siden. Influenza. Min mor døde af influenza, og min…
…far døde fire dage senere.
Kan man mon dø af et knust hjerte?
-Det var ubetænksomt. Undskyld. -Nej.
Pas på!
Bare rolig. Det var en del af planen.
EKSOTISK HAVE - RØR IKKE VED NOGET
Der er en mexicansk kaktus, som kan blive op til 20 meter høj.
Den lever i 200 år, men blomstrer først som 70-årig.
-Hvor lærer De den slags? -Læser om det. Al min viden er fra bøger.
Jeg har ikke rigtig oplevet noget endnu. Men det er planen, før jeg bliver gammel.
Se!
Har De været her før?
For flere år siden. På min bryllupsrejse.
-Deres hustru, hvordan… -Lad os ikke tale om det.
Mr. de Winter.
-Værsgo. -Det kan jeg ikke.
-Jo, De kan. De kan køre, ikke? -Jo, jeg…
Godt. Bare De ikke lærte det fra en bog.
Vil De fortælle mig om Manderley? Det skulle være smukt.
Ja. Manderley er mere end et hus. Det er mit liv.
Det har gået i arv fra far til søn i århundreder.
Indtil nu.
Hvis jeg dør uden en arving, overgår det til min søster.
Og hendes sønner er søde drenge, men de er ikke de Winter.
Sådan.
Tak, fordi De bragte os sikkert tilbage. Glem ikke Deres ting.
Giver De en hånd?
KÆRLIGHEDSPOESI
Tag fat i tasken, og løft samtidig med mig.
En, to, tre.
MAX FRA REBECCA
-Læg den tilbage. -Naturligvis. Undskyld.
-Giv nøglerne til portieren. Godnat. -Godnat.
Godaften.
Sygeplejersken gik for en time siden.
Tennistræneren havde kun en sen time ledig,
og jeg øvede min serv.
Tennis i mørket?
Ja.
Rebecca fra Max. Max fra Rebecca.
Dumme pigebarn. Hvorfor kiggede jeg i hans bog?
Til Dem. Fra monsieur de Winter.
FROKOST I CAP D'AIL?
Pour moi? Merci.
-Jeg går nu. -Hvad skal De?
Den er jo gennemsigtig.
-Har De underklæder på? -Ja, naturligvis.
GÅTUR I MONACO-VILLE?
Jeg prøver at male smukke huse.
De har faktisk ikke brug for tennisketsjeren. Godt.
Mademoiselle.
Merci.
-Hvad laver De? -De får se.
Tænk, hvis man kunne fylde et minde på flaske som en duft.
Når man fik lyst, kunne man åbne den.
Det ville være som at genopleve øjeblikket.
Hvilke øjeblikke i Deres unge liv ville De fylde på flaske?
Denne uge. Nu. Hvert eneste minut.
Aldrig glemme det.
Og de uønskede minder kunne man bare smide væk.
"Tag med på en køretur." "Frokost i Cap."
Stranden.
Jeg elsker kysten hernede. Den er så smuk.
-Nå da da! -Hvad ser De på?
-Det er… -Lad mig se.
-Gør det ikke. -Nej… Godt det samme, De er ikke…
-Undskyld. -Det gør ikke noget.
Kom. Lad os svømme en tur.
Kom så!
-Hop i! -Nej!
-Hvorfor ikke? -Jeg vil ikke!
-Hvad er De bange for? -Det er for koldt. Nej, det er iskoldt.
Vel er det ej. Det er skønt!
Jeg kan mærke det. Det er iskoldt!
-Kom her! -Nej. Jeg drikker al champagnen.
-Jeg er ligeglad! -Se nu, hvad De får mig til.
De er oppe. Jeg…
Hvor dejligt, De har det bedre. Hvor er sygeplejersken?
Sendt hjem.
De har svømmet en tur. Efter tennis?
Ja.
Kom af sted. Tør håret. Tjep-tjep.
Skal vi til middag?
Det skal jeg.
Bed portieren bestille plads på toget i morgen tidlig.
Og begynd at pakke.
I morgen?
Billy sejler til New York på lørdag. Vi kan nå samme båd.
Jeg er dødtræt af Europa.
Se ikke på mig som en druknet mus. De vænner Dem hurtigt til New York.
Der er masser af drenge og spænding.
Fra Deres egen klasse.
Troede De ikke, at folk ville snakke?
Det er for det bedste. Alle ved, han næsten blev vanvittig, efter hun døde.
Det var for pludseligt og tragisk.
Tror De ærlig talt, han er forelsket i Dem?
Det var en adspredelse. Intet andet.
Vi tager væk. Vi tager til New York.
De klarer Dem.
De glemmer alt om det.
Tro mig, De glemmer alt om det.
Et øjeblik.
Mrs. Van Hopper rejser, og jeg skal med.
-Hvad taler du om? -Nu. I dag.
Jeg ville bare sige farvel.
-Hvorfor sagde du intet? -Hun besluttede det først i aftes.
Vi skal til Paris for at mødes med hendes nevø.
Og så fra Cherbourg til New York.
Godt. Græd ikke. Giv mig et øjeblik, så jeg kan tænke.
Jeg… Jeg kan ikke blive længe. Hun venter nedenunder.
Tag med mig.
-Hvad? -Til Manderley.
Hvad? Som din sekretær?
Nej.
Som min hustru.
Gift dig med mig, dit lille fjols.
-Jeg kan ikke tage til Manderley. -Jo, du kan. Du sagde, du ville se verden.
Manderley er det bedste sted i verden.
Naturligvis er hun dernede. Hvor ellers?
Jeg skal gå om 20 minutter for at nå toget.
-Er vi nødt til det? -Ja. Jeg ser faktisk frem til det.
Præcis, hvad jeg venter på.
Vær ikke bekymret.
Hvem er det nu?
Det er de skønneste nyheder nogensinde! Vent, til mine venner hører det!
Hvad er planerne? Jeg må vide alt.
Vi gifter os her, tager på bryllupsrejse i Europa
og bagefter hjem til Manderley.
Du godeste. Aldrig har jeg hørt noget så romantisk.
"Hjem til Manderley." Du godeste. Det er som et eventyr.
Godt. Jeg sørger for, at dine tasker ikke ender på toget.
-Skynd Dem. -Bare rolig.
Ja, gå bare. Vi har masser at tale om.
Det må jeg nok sige, De er hurtig.
Har De gjort ting, De ikke burde?
Hvad mener De?
Heldigvis har De ingen familie.
Jeg fralægger mig ansvaret.
De får Deres sag for på Manderley. Jeg tror ikke, De er klar til det.
-Jeg kan lære. -Hør her, kære.
Når man fanger en mand mellem benene, bliver han ikke hængende længe.
Farvel, mrs. Van Hopper.
Han gifter sig kun med Dem, fordi han ikke vil bo
i det store, gamle hus med hendes spøgelse!
Jeg tror ikke på spøgelser.
Jeg hader, når de gør det.
Så meget for diskretion.
De kender hende.
På Manderley har vi en måde at gøre tingene på.
-Elskede, det er Frith. -Goddag.
Lad os gøre tingene ordentligt. Sådan.
-Hvad gør du? -Kan du ikke lide det? Op med dig.
Max, sæt mig ned.
Mrs. Danvers.
Velkommen til Manderley.
Goddag. En fornøjelse…
-Tak. -Teen er klar.
Danvers står for huset. Hun er ikke så skræmmende, som hun virker.
Maxim, det er vidunderligt!
Hold op.
Der er han. Vandringsmanden er hjemme. Godt at se dig, Max.
-I lige måde. -Hvordan var rejsen?
Ret begivenhedsrig, viste det sig.
Frank Crawley, mrs. de Winter.
-En fornøjelse. -Tak. Goddag.
Frank forvalter ejendommen. Uden ham faldt den sammen.
Nej. Han overdriver. Ignorer ham.
Jeg hader at være kedelig, men et par underskrifter haster.
De får ham straks igen.
-Skal vi? -Ja.
-Danvers. Vis mrs. de Winter huset. -Bare rolig. Jeg venter.
Vær ikke fjollet. Gå bare. Jeg skal nok opdatere dig.
Ejendommen har tilhørt familien i mere end 300 år.
Den var en gave fra Henrik 8.
Enestående.
Hvis der er gæster, kan De bruge salonen.
Glem ikke at bede Frith om at tænde op,
men generelt foretrækker mr. de Winter at drikke kaffe her i biblioteket.
Godt, De er her, mrs. Danvers. Jeg vil aldrig kunne huske alt det.
TIL MR. FRANK CRAWLEY
Jeg er sikker på, De ikke vil skuffe ham.
Familien stammer fra Tudor-dynastiet.
Og hvem er det?
Caroline de Winter. Mr. de Winters grandtante.
Hun er iøjnefaldende.
Ja, og hun var én af de første kvindelige læger i England.
Et af hans favoritter.
Hvor sover alle henne?
Stuepiger på tagetagen, mænd i underetagen, som i andre fine huse.
Jeg har aldrig set et hus som dette.
Jeg troede, De havde været kammerpige.
Soveværelset er i østfløjen nu.
Sikket… smukt mønster.
Det er Clarice. Hun sørger for Dem, indtil Deres kammerpige ankommer.
Jeg har ingen kammerpige, men jeg klarer mig nok uden.
Jeg tror, De får brug for en.
Måske kan Clarice udfylde stillingen.
Man kan ikke se havet herfra.
Nej, det kan man ikke.
Hvis herren beder om sit klædeskab, er der desværre ikke plads her.
Værelserne er meget mindre her.
Var det ikke hans soveværelse?
Nej. Mrs. de Winters værelser lå i vestfløjen.
Det er et smukt værelse. Alt for fint til at stå tomt.
Gæsteværelserne står aldrig tomme længe.
Vi havde ofte gæster, da mrs. de Winter levede.
Ballet var en stor begivenhed.
Jeg lader Clarice blive.
Stil mig et spørgsmål.
Hvilket spørgsmål?
Hvad som helst.
Jeg har ingen hemmeligheder.
Synes du ikke, det bør være sådan, nu vi er gift?
Alle ægtepar har hemmeligheder.
Du må gerne tale om hende… Hvis du vil.
Godnat, elskede.
Maxim?
Lad ham være. Det er farligt at vække søvngængere.
Der er intet at bekymre sig om, men staldene skal have nyt tag,
da tagstenene er ødelagt…
-Godmorgen, elskede. -Godmorgen.
-Har du sovet godt? -Ja.
Kom.
-Har De fundet Dem til rette? -Ja. Tak.
Godt.
Vi… ses deroppe.
-Øjeblik. -Mrs. de Winter.
Mr. Crawley.
Frank. Det er Frank.
Var jeg stået op, kunne vi have spist sammen.
Bare rolig.
Vidste du, at du går i søvne?
Nyd morgenmaden.
Jasper!
Hvor skal du hen? Jasper!
Hvor er du?
GÆSTER PÅ MANDERLEY
MASKEBAL 1935
Undskyld, jeg forstyrrer…
Clarice, har De set mr. de Winter?
-Har De et plaster? Jeg har skåret hånden. -Lad mig se.
-Det er ingenting. Jeg har det fint. -Et øjeblik.
Nu De er her, må jeg da bede Dem om at godkende menuerne for i dag?
Ja. Fint. Meget passende. Meget fint.
-Og saucen til kalvestegen? -Ja, glimrende.
Jeg lod den stå tom.
Mrs. de Winter lagde stor vægt på saucerne.
Jaså…
Vi tager den, mrs. de Winter ville vælge.
Udmærket.
-Værsgo. -Tusind tak.
Er alt i orden, elskede?
Jeg tænkte på… at bestille nye underklæder fra London.
Noget med blonder og en natkjole.
Hvornår har jeg klaget over det, du har på?
Det er dejligt, ikke? Bare os to. Næsten som at være på bryllupsrejse igen.
Jeg savner det. Gør du ikke det? Turene, at gå på opdagelse, de små caféer?
At se et gammelt hotel og bare overnatte der.
Det er ikke virkeligheden.
-Jasper! -Jeg henter ham.
Nej, lad ham være. Han finder selv tilbage.
Her er stejlt. Han kan falde.
Lad ham være!
Jasper!
Jasper, kom her.
Jasper!
Kom ud derfra.
Kom her.
Fint, jeg finder noget at binde dig med.
JEG KOMMER TILBAGE
Hallo?
Her er ingenting, fjollehoved.
Jeg er… Jeg vidste ikke, her boede nogen.
Det gør jeg heller ikke. Jeg bor oppe i vagthytten.
Jeg har gravet skaller hele dagen.
Har De gravet efter skaller?
Nej. Jeg er bare…
Jeg havde brug for en snor til min hund. Jeg går straks.
-Han er ikke Deres. -Nej.
-Han er mr. de Winters hund. -Nej. Det er hendes hund.
Hun kommer her ikke mere.
Hun… Hun faldt i havet, ikke?
Hun druknede.
De er ikke som hende.
Kom så, Jasper.
Jeg har intet sagt. Vel?
Kom, Jasper. Kom så.
Jeg ved, hvorfor du ikke ville herned.
Hvordan skulle jeg vide det? Du fortæller mig jo ingenting.
-Der skal være låst. -Der var nogen.
Det er nok bare vogterens søn, Ben. Han er harmløs.
Maxim, jeg…
Du godeste!
-I Italien. -Der er han.
Ja. Det var lige efter brylluppet.
Sikken fin, enkel kjole.
Max havde ret. Du er slet ikke, som jeg forventede.
Og du ser bedre ud, gamle mand.
Ikke så udslidt.
-Må jeg være fri. -Sludder!
Alle ved, du var et vrag for seks måneder siden.
Bedste, har du set dem?
Er de ikke smukke?
Du godeste! Jo.
De er fra mit bryllup.
Hvad er det, jeg hører om, at du ikke jager?
Jeg rider desværre ikke.
Men det skal du! Ellers går du glip af alt det sjove.
-Besøg os. Jeg lærer dig det. -Hun er den bedste rytter.
Stop den smiger, Giles.
Ikke alle deler min søsters opfattelse af, hvad der er sjovt.
Uanset hvad, fortjener hun at more sig.
Jeg har faktisk overvejet at genoplive ballet.
Sikken pragtfuld idé.
Det har vi ikke drøftet.
Vær ikke sådan en gnavpotte.
Førhen elskede du det.
Du kan afholde det til ære for din nye brud.
Fint.
Så er det afgjort.
-For vores nye værtinde. -Vores nye værtinde.
Er De gæst på Manderley, min kære?
Hun bor her.
-Husker du det? -Bedste, vi præsenterede jer.
Hun er Maxims hustru.
Vel er hun ej.
Hun er ikke Maxims hustru.
Sikke noget sludder.
Men det er… gode nyheder om ballet.
Det er alt for længe siden.
Jeg husker Dem ikke.
Nej, jeg…
Vi har ikke mødt hinanden før.
Maxim, hvem er dette barn?
Jøsses. Lad os få bedste hjem nu.
Hvad du har gjort ved Rebecca?
-Jeg klarer det. -Jeg vil se Rebecca.
-Lad mig være! -Hun bliver lidt…
Det er det tidspunkt på dagen…
-Få hende ind i bilen. -Jeg vil bare…
Lad mig. Tal med hende.
Sæt dig ind i bilen. Kom så.
Den er fra blomsterværelset. Er det i orden?
-Tak. -Undskyld.
Jeg havde glemt, hvor glad bedstemor var for Rebecca.
Jeg har det fint.
Hun var et af de der rædsomt irriterende mennesker.
Uimodståelig for alle. Mænd, kvinder, børn, dyr.
Os dødelige kunne ikke konkurrere med hende.
Hvorfor græder han?
En af porcelænsfigurerne mangler fra morgensalonen,
og Danvers vil have drengen afskediget.
-Hvilken figur? -Vi er ikke sikre.
Danvers!
-Er alt i orden? -Ja, fint.
Der mangler noget fra morgensalonen.
-Danvers! -Hvad er det? Hvad mangler?
Hvorfor tror De, Robert tog den?
Dresden-porcelæn er yderst værdifuldt. Den figur alene er 100 pund værd.
-Det er højst usandsynligt… -Hvem så, Frith?
Den unge stuepige ordner ikke morgensalonen. Det gør jeg.
Fruen og jeg gjorde det sammen.
-Frith siger bare… -Det var mig.
Jeg ødelagde den. Den gik i stykker.
Det var et uheld. Den faldt.
Godt så.
Robert, stik bare af.
Hvor er delene?
Bagest i skrivebordsskuffen.
-Send dem til London til reparation. -Javel.
Må jeg foreslå, hvis sådan noget sker igen,
at mrs. de Winter siger det?
Hvis vi er færdige?
Frank.
Mrs. de Winter.
-Jeg troede, De tog til London med Max. -Er han i London?
Ja. For at ordne noget papirarbejde.
Han bad mig låse af. Jeg låste Dem nær inde.
Det er en skam. At det får lov at forfalde.
Ja… men der er ingen båd nu.
Max kan ikke lide at sejle.
Ben sagde, hun druknede.
Jeg beklager. Jeg troede, De vidste det.
-Nej. -Det er…
Det var barskt vejr.
Selv for hende. Hun var en dygtig sejler.
Båden gik ned.
De fandt den aldrig.
Hun skyllede på land i Edgcumbe… to måneder senere.
To måneder? Du godeste!
Stakkels Maxim.
Jeg kørte ham derned for at identificere liget.
Dvæl ikke ved fortiden.
De er så god for Max. Han har forandret sig.
Hun må have været så bange.
-Derude alene. -Hun var ikke bange for noget.
Må jeg spørge om en ting? Og lov mig at sige sandheden.
Det er ikke fair. Jeg kender ikke spørgsmålet.
Var Rebecca meget smuk?
Ja.
Ja, hun var nok…
…den smukkeste skabning, jeg nogensinde har set.
Det er smukt, ikke?
Jeg holder det, som det var.
Som om hun bare var gået ud lidt.
De forskrækkede mig.
Dette var hendes favorit.
Jeg lagde den frem den aften.
Hold den bare.
Rør ved den.
Hun ville ikke have en kammerpige. "Jeg vil kun have Dem, Danny."
Kan De se, hvor høj hun var?
Hun kunne bære alt med den figur.
Jeg børstede hendes hår hver eneste aften.
"Kom så, Danny, hårrutine," sagde hun.
Jeg stod bag hende…
…og børstede løs i 20 minutter.
Den store manke af mørkt hår.
Han deltog også.
Han elskede at gøre det.
De klædte sig på til middag, gæsterne ventede nedenunder.
"Hårdere, Max, hårdere!"
Og han lo højlydt.
Dengang grinte han altid.
Børster han Deres hår?
Nej.
Mrs. Danvers, beder mr. de Winter Dem om at holde værelset?
Det behøver han ikke.
Hun er her stadig.
Kan De mærke hende?
Jeg gad vide, hvad hun mener om Dem.
At De har taget hendes mand og… bruger hendes navn.
-Hun ønskede vel, at han blev lykkelig. -Han bliver aldrig lykkelig.
Hun var hans livs kærlighed.
Maxim?
Godmorgen.
Du godeste! De har kradset Dem.
Jeg har savnet dig.
Goddag, De må være den nye mrs. de Winter.
Det er vist en fejl.
-Mr. de Winter er i London. -Er De alene?
Frygter han ikke, at nogen render med Dem?
Jeg er Jack Favell. Goddag.
Vil De efterlade Deres visitkort?
Og for høflig til at bede mig gå. De er sød.
Bare rolig. Jeg kom bare for at se Danny.
Hun inviterede mig til te.
-Men jeg er alt for tidligt på den. -Mrs. Danvers?
Derfor traver jeg rundt herude, da jeg ellers kan få smæk.
Mr. Favell? Hvor går De hen?
Charlie, kom så.
Undskyld, mr. Favell!
Phillippa! Kom ind, Charlie.
-Rolig, Starlight. -Rolig.
For meget energi. De har forsømt dig. Det er ingen overraskelse.
Rebecca var den eneste, der kunne styre dig. Ja.
Kendte De Rebecca?
Hun er min kusine. Var.
Lad os tage en ridetur.
Nej. Jeg er virkelig… Jeg kan ikke ride.
Det kan jeg lære Dem. Eller har De bedre ting at tage Dem til?
En, to, tre, sving benet over. Er De klar?
En, to, tre.
Kan De give mig en hestesko? Godt.
Er De…
Vi rider langsomt.
Sådan.
Hvordan går det?
-Nu tager De tøjlerne. -Fint.
-Hold dem løst. -Ja.
Og lavt. Sådan.
-Forstået. -Her i skødet.
Dette er meget vigtigt. Klem lårene.
Lad dyret vide, De er der.
De bliver frygteligt øm i aften.
Bevæg Dem sammen med mig. Klar? Godt.
Søde, må jeg spørge om noget?
Har Max nogensinde fortalt Dem om ulykken?
Har han aldrig talt om Rebeccas tur til London?
Nej.
Han vil ikke tale om det.
Så De ved ikke, om han så hende, da hun kom tilbage den aften,
inden hun sejlede ud?
Nej.
Der var noget, hun ville fortælle mig.
Noget meget vigtigt.
Ikke at vide, hvad det var…
Det har virkelig været svært.
Jeg gør ikke mit ry som slyngel ære, vel?
-Kom tilbage, og spørg Maxim. -Gerne.
Men jeg har desværre besøgsforbud.
Det er nok bedst, at De ikke nævner, jeg var her i dag.
Jeg troede, De var venner.
Ikke rigtigt.
Og jeg ville nødigt, at en af os to
bliver udsat for hans berømte temperament.
Hvad taler De om?
Det er stadig tidligt.
Jeg bør ikke lade Danny vente. De ved, hvordan hun er.
Hvorfor invitere ham?
Jack Favell.
De inviterede ham til te,
selvom De vidste, mr. de Winter har forbudt ham adgang.
Det må være en fejl, frue.
Jeg har ikke set mr. Favell i over et år.
Godaften, Frith.
Godaften. Mr. Favell kom på uanmeldt besøg.
Hvad hun sagde, er lige meget!
Mr. Favell sagde til mig, at hun havde inviteret ham.
Og mrs. Danvers tvang dig vel til at ride med ham?
Nej, jeg kan forklare!
-Forklare hvad? -Jeg ville fortælle dig det.
Vil du fortælle, hvordan du slæbte ham med ned til bådhuset?
Hvordan du viste dit smarte, nye nattøj frem?
Hvordan kan du tro det?
Jeg havde aldrig ladet ham komme ind, hvis jeg vidste, det gjorde dig vred.
Jeg beder dig. Jeg elsker dig.
Gør du?
Mrs. Danvers inviterede ham.
Jeg vil ikke høre ét ord mere om Danvers!
Kom ind.
Mrs. Danvers.
De er hermed afskediget.
Er mr. de Winter enig?
Beslutningen er min.
Ser De…
Jeg tog mig af Rebecca, da hun var en lille pige.
Vi kom sammen hertil, da hun blev gift.
Jeg var hendes ven.
En, der delte hendes hemmeligheder.
Sådan et bånd kan ikke brydes.
Det var forkert af mig at tro, De kunne erstatte det.
-De finder et andet hus. -Nej.
Vi kvinder kan enten gifte os eller blive tjenestefolk,
og jeg er for gammel til begge dele.
Vi skal nok sørge for Dem.
Det handler ikke om penge…
Det var ikke et arbejde for mig. Rebecca var mit liv.
Ja.
Beklager, hvis jeg svigtede.
Det var ikke min mening.
De virkede så besluttet på at gøre tingene på Deres måde.
Nej. Alt dette er nyt for mig.
Huset, personalet…
Jeg tror, mr. de Winter håbede, De ville hjælpe mig.
De bad ikke om min hjælp.
Godt…
Og hvis jeg bad om den nu?
Undskyld.
Jeg var en idiot. Det er ikke din skyld.
Det ved jeg.
Jeg er så ked af det.
BAL PÅ MANDERLEY
Okay.
HORS D'OEUVRE ØSTERS
Meget fint. Perfekt. Jeg får dem trykt med det samme.
Og Voce i London skal have besked før fredag,
hvis de skal lave kostumet.
Jeg er bange for, jeg er tom for idéer.
De bliver den vigtigste dame til ballet.
-Vælg noget med det i tankerne. -Ja.
Tro på Dem selv.
Lad dem se Deres naturlige skønhed.
Frue? Hvis det ikke er for ligefremt af mig.
Mrs. Danvers sagde, De ikke har valgt det, De skal have på…
Måske vil De høre en idé.
Ja, endelig, hvad som helst. Sid ned.
De gamle malerier i galleriet.
Jeg har tænkt, de kunne blive til smukke kostumer.
Især damen i den røde kjole.
Fremragende valg. Clarice informerede mig.
Og hvis jeg må sige det, er den husets frue værdig.
Undskyld.
HERTUGEN OG HERTUGINDEN
Vil De aflevere det til mrs. Danvers? Sørg for, hun har det hele.
-Tak. -Hvis De går op til huset…
Undskyld!
-Velkommen. -Er alt i orden?
-Ja. Men det blæser lidt, Frank. -Ja.
-Bare det ikke regner. -Sikkert ikke.
Du godeste.
-Fingrene væk! Lad være! -Må jeg ikke se?
-Nej, du ødelægger overraskelsen. -Jeg kan ikke lide overraskelser.
Du vil kunne lide den her. Du vil ikke genkende mig.
Jeg er så stolt af dig.
Lad mig ikke vente for længe.
Så lad mig gøre mig klar.
Her.
-Nej. Jeg kan ikke. -Vær ikke fjollet. Jeg siger intet.
Gå væk! Kom ikke ind!
Gæsterne er ved at ankomme.
Lad os hilse på dem.
Informer dem om, at fruen er der lige straks.
Udmærket.
-Hvorfor gemmer du dig? -Ikke for noget.
-Det er som i gamle dage, ikke? -Det er godt.
Hvor er kostumet?
-Jeg har det på. -Sikken palaver.
-Vidunderligt. -Champagne.
-Altid forsinket. -Hvad er din undskyldning?
-Et træ blokerede indkørslen. -Nej, for det her.
Det har jeg jo på hvert år.
Endelig. Hun kommer nu.
Godaften, mr. de Winter.
Er det en slags spøg?
Naturligvis ikke. Det er maleriet. Jeg tænkte…
Gå op og skift.
Hvad er der? Hvad…
Gå op og skift nu.
-Hvad har jeg gjort galt? -Jeg sagde nu!
Undskyld. Jeg vidste det ikke. Det var mrs. Danvers idé.
Rebecca bar den engang, ikke?
Mrs. Danvers sagde, han ville blive så glad, og at De ville blive så glad.
Hold det.
-Det var uheldigt. -Det var uhyggeligt, ikke?
-Nej. Jeg kan ikke. -Sludder! Kære, det skal du.
Nej.
Så slemt er det ikke.
Jeg kan ikke. Ikke efter det her. Ikke efter det, jeg har gjort.
Hvor skulle du vide det fra?
Vask dit ansigt, mens jeg finder noget, du kan tage på.
-Jeg burde ikke have båret den. -Tag dig sammen.
Du kan sidde her og have ondt af dig selv,
eller du kan komme ned med mig og grine ad det.
Hans udtryk…
Sådan ville han ikke have talt til hende.
I er meget forskellige, og det er ikke noget at skamme sig over.
-Okay. -Kom så.
Det er ikke fastlandet. Vis mig den stive overlæbe.
-Hvad? -Ja.
Den her er fin.
Jeg klarer mig.
Op med humøret.
-Vi ses dernede. -Ja.
-Ja? -Ja.
Intet vil gøre mig gladere…
Lord Crowan, lady Crowan, mrs. de Winter.
Hvor uheldigt, at kjolen ikke nåede frem.
-Ja. -Skidt med det, De ser bedårende ud.
Og bedre tilpas, end jeg er i denne fjollede dragt.
Pjat, elskede. Du ser henrivende ud.
-Maxim… -Hele idéen var en fejl.
Jeg skulle aldrig have taget dig med.
"Der er sømænd og soldater, som er vendt hjem efter krigen."
De hører ikke hjemme her.
"De har kæmpet tappert for deres land.
Hvis de kommer hjem for at sulte, kunne de lige så godt være blevet der…"
Rebecca!
Maxim?
Kan De se det nu?
-De vil aldrig kunne tage hendes plads. -De gjorde det.
-De har været imod mig fra starten. -Nej.
-Jeg hjalp Dem. -De narrede mig. De planlagde det.
Vi ved begge to, at De ingenting er. De er værdiløs.
De er ham ikke værdig, og De er ikke huset værdig.
Han vil aldrig elske Dem.
Og hvorfor skulle han?
Det gjorde han.
Han kan ikke elske Dem, fordi De ikke er hende.
De skulle have set hende, 16 år, siddende på sin fars hest, stor og vild,
men hun styrede den.
Da hun var færdig med den, var den fuld af fråde og blod.
Jeg har svigtet hende ved at lade Dem blive så længe.
Det finder hun sig ikke i. "Vi ses i helvede, Danny."
Men Rebecca er død! Hun er død!
Han forlader Dem og lader sig skille. Og hvad gør De så?
Jeg går bare.
Går De? Hvorhen?
De kan ikke gifte Dem igen.
De kan ikke passe et hus. De har ingen familie, der kan forsørge Dem.
Det er i orden.
Jeg ved, hvordan De har det. Så slemt er det ikke.
Det går meget hurtigt.
Vær ikke bange. Det er det bedste.
Ingen vil have Dem her.
Frith! Robert! Kom hurtigt. Trawleren gik på grund. Hent kystvagten.
-De er på vej. -Det er ham.
Hvad laver han dernede?
Daniel, vent på mig.
Kom nu! Sådan.
Træd væk! Kommer frem!
Dykkeren er dernede.
Det må være værdifuldt.
Det er til trawleren.
De fandt noget andet dernede.
Sådan! Dygtig dreng!
JEG KOMMER TILBAGE
Kommer frem!
Jeg har intet sagt. Vel?
Nu kommer hun ikke tilbage.
Fiskene har spist hende nu, ikke sandt?
Frank.
De bør ikke være her.
Stå ikke og vent. Af sted, alle sammen. Træd væk.
Liget blev fundet i hendes båd.
Den samme hårfarve.
Og indgraveringerne på vielsesringen. Det er uden tvivl hende.
Vær ikke en tåbe.
Der må være en logisk forklaring.
Synes du ikke, det er sært?
At din bror identificerede en fremmed som sin hustru?
Nej, Giles, det gør jeg ikke.
Hvis du er så bekymret, kan du spørge Maxim.
Gerne, men ingen har set ham i timevis.
Hvad er der sket? Hvorfor afhørte politiet ham?
Nej. Han har ikke været hjemme. Hvornår løslod de ham?
Giv mig besked, når De ser ham.
Ja, naturligvis, Frank. Tak.
Bare rolig. Pas på Dem selv.
Det er forbi. Hun vandt.
Hvem vandt?
Rebecca.
Hvis det var hendes lig, de fandt, hvem begravede du så?
Det ved jeg ikke.
Maxim.
Sandheden.
Jeg ved det ikke. Jeg sværger.
Hvordan druknede hun?
-Hun druknede ikke. -Lyv ikke for mig.
Hun druknede ikke.
Hun var allerede død.
Hendes båd var skadet.
Jeg skadede den.
Med vilje.
Maxim.
Du kendte hende ikke. Det gjorde ingen.
På bryllupsrejsen gjorde hun det klart. Hun ville beholde boligen i London.
Hendes lange række af mænd. Endda hendes egen fætter.
Jeg beder dig!
Hun nød det. At spille rollen.
Den perfekte hustru velvidende, at jeg aldrig ville lade mig skille.
Fordi du elskede hende.
Jeg hadede hende.
Hadede hendes ondskab.
Jeg hadede min fejhed.
Hun vidste, jeg ikke ville lade mig skille og gøre det mod vores navn.
Hvordan døde hun?
Da hun kom hjem fra London, sagde hun, at hun ventede besøg af Favell.
Da jeg ankom, var hun alene.
Hun så anderledes ud. Bleg.
Hun havde set en læge i London.
Hun sagde: "Forestil dig, jeg får et barn. Du kan aldrig bevise, det ikke var dit."
Det var ikke nok for hende at tage min stolthed.
Hun ville tage mit navn, mit hjem, alt.
Og hun sagde: "Kom nu, Max, gør det.
Tryk bare på aftrækkeren, så er du fri."
Jeg beder dig.
Kuglen gik lige igennem.
Hun faldt ikke straks. Stod der bare.
Så rolig.
Næsten lettet.
Og så var hun væk.
Jeg troede, du stadig elskede Rebecca.
Hvorfor sagde du intet?
Jeg kunne ikke.
Jeg var så bange for at miste dig.
Gå til politiet, fortæl dem alt.
Du vidste det ikke. Der vil ikke ske dig noget.
Jeg forstår, hvis du forlader mig.
Det er dit valg.
Du begik en fejl, da du identificerede liget.
Det var sorgen, traumet.
Ingen ved det. Ingen får det at vide.
Hun har ikke vundet.
Hun har ikke vundet. Hun får ikke lov.
De behøver intet sige.
Alle bedes rejse sig for dommer James Crouch.
Træd væk.
Ro i retten! Fald til ro.
Dette er… Sæt Dem ned.
Det er den retslige undersøgelse
i forbindelse med fundet af Rebecca de Winters lig.
Det er i øjeblikket ikke en straffesag.
Vi skal kun fastslå, hvordan mrs. de Winter døde.
Retten vil nu høre politiinspektør Welch fra Kerrith politi.
Inspektør Welch.
Det lig, som mr. de Winter identificerede sidste år, var ikke hustruens.
Rebecca de Winters lig blev faktisk fundet i kahytten på sin båd.
Det bekymrede mig. Ligesom beskaffenheden af bådens skader.
Hvad var deres beskaffenhed?
Vi fandt fire huller under vandlinjen,
som svarede til dem, et skibs gaffel laver.
-Eller en spiger. -Hvad viser det?
At båden blev sænket med vilje.
Efter min mening, hr. embedslæge,
kan denne undersøgelse kun lede til to afgørelser.
Selvmord eller manddrab.
Deres hustru tog til London på dødsdagen.
Det er tid.
I forklaringen til politiet siger De, Deres hustru virkede
"bekymret og ulykkelig," da hun vendte tilbage.
Vær ikke defensiv. Svar roligt.
Hvad var formålet med turen?
Ingen anelse.
Havde Deres hustru for vane ikke at drøfte den slags med sin mand?
Antyder De problemer i mit ægteskab?
Jeg vil forstå,
hvorfor De ikke kunne genkende Deres hustru sidste år.
Hun lå i havet i to måneder og drev 32 km.
Opsvulmet, i forrådnelse, armene var revet af, og ansigtet var væk.
Ro!
Jeg var arrogant og dum.
-Jeg blev vred. -Nej, du var lidenskabelig.
De vil tro på det.
Hvem ved, hun så en læge i London?
Dig, mig og lægen.
De finder næppe fysiske beviser.
Ikke efter al den tid i havet.
Lægen er det eneste, de har.
Jeg sagde til mr. Favell, han ikke var velkommen.
Tak, mrs. Danvers.
Hvad fanden vil du?
En whisky ville være fint.
Det er om Rebecca, så måske bør din hustru gå i seng.
Jeg går ingen vegne. Jeg ved alt om Dem og Rebecca.
Virkelig?
Ved De alt om det?
Du var tæt på, Favell.
-Havde jeg set dig her den aften… -Han var her ikke.
Men hun inviterede mig.
Og det er pointen.
Selvmord eller uærligt spil, det var det, manden sagde, ikke?
At invitere nogen til at komme,
lyder ikke som noget, man ville gøre, hvis man ville gøre en ende på det hele, vel?
Og det har drevet mig til vanvid det sidste år.
Men det begynder at give mening.
Hun besluttede sig til at forlade dig. Dræbte du hende af den grund?
Du har ingen beviser. Det er dit ord mod mit.
Nej.
Det er dit ord mod Rebeccas.
"Kom til Manders, når du får dette.
Jeg skal fortælle dig noget,
og jeg vil se dig hurtigst muligt. Rebecca."
Lad mig se.
-Forsvind. -Lad dig ikke provokere.
Ja. Lad dig ikke provokere, Max.
Jeg kom bare for at takke dig.
Du har været så gavmild gennem årene og har delt din hustru med så mange af os.
Måske skulle jeg prøve lykken med den ny.
Der er det temperament, jeg talte om.
Hvor meget vil De have?
Hun er kvikkere, end hun ser ud.
Det bløder vist lidt.
Jamen dog.
Men hun har ret.
Jeg er ikke en rig mand.
Jeg er for glad for at spille, men jeg har en vis livsstil, som jeg nyder.
Jeg kan vel klare mig for cirka…
…10.000 for beskeden
og min tavshed, når jeg skal vidne i morgen.
Det er afpresning.
-Hvad gør du? -Ringer til politiet.
Ja. Ring til politiet.
Måske ender vi i samme celle. Men ikke længe.
Du har nok galgen at se frem til, Maxim.
Efter anmodning fra inspektør Welch
er der en ændring i denne morgens procedure.
Vi skal nu høre
fra familien de Winters husholderske, mrs. Danvers.
Ikke meget sker i Manderley
uden Deres vidende eller tilladelse, vel?
Jeg sørger for, at huset fungerer tilfredsstillende.
Således fik De kendskab til den afdøde mrs. de Winters forhold til mr. Favell.
Jeg vidste, de havde et nært forhold.
Min frues privatliv var hendes sag.
Som det bør være. Men da omstændighederne ikke er normale,
kan De måske fortælle retten, hvad De fortalte mig i aftes.
Jeg hørte om en besked til mr. Favell.
Jeg opfordrede ham til at vise Dem beskeden.
En besked, mr. de Winter virkede ivrig efter at skjule fra retten.
Ja.
Det var en invitation til mr. Favell om at gøre mrs. de Winter selskab i huset…
…den aften fruen døde.
Mr. de Winter tilbød penge for beskeden.
-Beskeden var fra Rebecca de Winter. -Ja.
Hun skrev, at hun havde vigtige nyheder.
Og hvor meget blev mr. Favell tilbudt?
Ti tusind pund.
En check…
…udskrevet af mr. de Winter i bytte for beskeden.
Hvor står det? De har bare en check.
Ro! Frue.
Mrs. Danvers, tror De, det er sandsynligt, at Rebecca de Winter druknede sig selv?
Nej. Det gør jeg ikke.
I ugerne op til sin død
var hun træt og følte sig utilpas.
Og hun bad mig om at løsne linningen i hendes bukser.
Hendes mave voksede.
Sagde mrs. de Winter, hvad hun skulle i London?
-Nej. -Sært.
Det må have været personligt, idet hun skjulte det.
Såsom en aftale med sin læge.
Ikke familielægen, men en, der var diskret.
Væk fra nysgerrige blikke,
som om hun ønskede at holde sin tilstand for sig selv.
Et ønske om kun at dele det med sin elsker, Jack Favell.
Morderiske svin. Du er et morderisk svin!
Med mit barn! Jeg håber, de hænger dig.
Gid de hænger dig! Du myrdede Rebecca!
Kun to mulige afgørelser.
Jeg håber, De er enig i, at der ikke er motiv for selvmord.
Men et klart motiv for manddrab.
Høringen udsættes med henblik på en strafferetlig efterforskning.
Mine damer og herrer, retten er hævet.
Ingen er over loven.
Slip mig! Slip!
Mrs. Danvers.
Sig intet. De kan intet bevise.
Jeg vil have aftalebøger, adressebøger, regnskaber, alt.
Hun så lægen på et tidspunkt, og hun betalte ham.
Ring til specialister i kvindesygdomme i London.
POLITI
Undskyld, har De en ransagningskendelse?
Mrs. de Winter?
-Frank! -Hvad?
Giv mig hendes checks og kontoudtog. Alt, hvor lægens navn og adresse kan stå.
Ja. Her. Jeg ved, hvad De har brug for.
-En læge. -Hendes læge? Der.
DR. J. BAKER OG PARTNERE
Det må være det.
Skam Dem.
Skam Dem over at tage hans parti.
Jeg tager ingens parti, mrs. Danvers…
Og De, Frank. De sleskede for mr. de Winter om dagen
og skrabede på døren til hytten om natten.
Tudede som en skoledreng.
Hun afskyede jer alle.
Mændene i London, mændene til Manderleys fester.
De var bare legetøj for hende.
Og hvorfor skulle en kvinde ikke more sig?
Min Rebecca levede sit liv, som hun ville.
Selvfølgelig måtte en mand dræbe hende.
Det måtte gøre ondt.
At Deres eneste ven tog sådan en hemmelighed med i graven.
Pak Deres ting, mrs. Danvers.
De skal være rejst inden aften.
DR. J. BAKER OG PARTNERE
-Miss? -Undskyld, jeg glemte min taske.
Hvem så De, miss?
Dr. John Baker.
Tak.
Vent der.
-Dr. Baker. -Godaften, Tas.
"Danvers."
Jeg har så mange patienter.
Jeg kan ikke huske hende.
Det kan De måske, når De ser hendes journal.
Det vil være bedre at læse journalen.
Vi hjælper det, vi kan.
Sådan bør det ikke være.
Hvor blev hun af?
Hvem?
Den unge dame.
Den er her ikke.
Jeg spørger min sekretær.
Måske har hun forlagt den.
Pigen… Kan hun komme ud herfra?
…EN DYBTLIGGENDE TUMOR I LIVMODEREN. …ONDARTET SARKOM…
Jeg læste den. Jeg har ikke ændret et ord.
Rebecca Danvers. Ja, nu husker jeg det. Forfærdeligt.
Det var ikke hendes navn. Hun var ikke gravid.
Hvorfor så bruge et falskt navn?
Hvorfor kom hun helt til London for at se Dem og ikke familielægen?
Måske ville hun skåne familien for nyheden.
At barnet ikke var hendes mands?
Inspektør, jeg er ikke den form for specialist.
Jeg er ikke obstetriker. Mit felt er onkologi.
Jeg behandler kræft i underlivet.
Oppustethed, træthed. Almindelige symptomer.
Hun havde kræft.
-Det var nyheden til Jack. -Det beviser ikke, at hun begik selvmord.
Hun ønskede ikke at lide.
Ja, det fortalte hun mig.
Kræften var fremskreden, da hun fik symptomer.
Jeg så hende i april,
og i maj stod det klart, det var for sent at behandle.
Hun havde få uger tilbage, og smerten ville have været betydelig.
-Hvordan gjorde hun det? -Hun sejlede ud i sin båd og sænkede den.
Hun druknede sig.
Der var du heldig, Max.
Du tror sikkert, du vandt.
Loven fældede dig ikke. Men jeg gør.
Er der mere, De vil sige?
Så sig det nu.
Ved du, hvad jeg hader mest?
Det, hun har taget fra dig.
Det er væk for evigt. Det sjove, unge, fortabte blik, jeg elskede så højt.
Du er ikke den person mere.
Had hende ikke for det.
Hvad brænder? Du godeste, det er Manderley.
Kom så! Kom væk derfra.
Kom væk fra plænen! Kom så!
Frith, kom væk fra plænen!
Hvor mange folk er derinde?
-Jeg ved det ikke. -Er De uskadt? Hvad skete der, Clarice?
-Jeg så hende. -Hvad mener De? Hvem så De?
Mrs. Danvers.
Hjælp hende! Hvor er slangerne?
-Hvor er hun? -Hun gik ned til bådhuset.
Mrs. Danvers! Jeg beder Dem!
Kom væk derfra.
De bad om min hjælp. Her er den.
Mrs. Danvers, jeg beder Dem.
Han dræbte den eneste, jeg elsker.
De får ikke Manderley.
Det var vores, forstår De.
De behøver ikke gøre det.
Jeg ved, De vil støtte ham. Men De vil aldrig kende til lykke.
Jo, jeg vil.
I nat drømte jeg, at jeg kom tilbage til Manderley.
Jeg drømte om mrs. Danvers og om Rebecca.
Men i morges vågnede jeg og lod de døde være fortid.
Og mens jeg sidder foran spejlet på vores lumre, lille værelse i Cairo,
blot endnu et stop i vores søgen efter et rigtigt hjem,
ser jeg den kvinde, jeg er nu.
Og jeg ved, jeg tog den rette beslutning…
Jeg reddede det eneste, jeg vil gå gennem ild og vand for.
Kærlighed.
BASERET PÅ DAPHNE DU MAURIERS ROMAN
Tekster af: Vibeke Petersen