Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Éjszaka álmomban megint Manderley-ben jártam.
Azt álmodtam, hogy az egykori felhajtónkat sötét, sűrű őserdő nőtte be.
A természet visszahódította a helyet, de a ház még mindig állt.
Manderley.
Titokzatos és néma, amilyen mindig is volt.
Halottaiból éledt újjá.
Mint minden álmodozó, én is elmerülhettem az emlékeimben.
Hídként átnyúlva az évek felett.
A nyárig Monte Carlóban, amikor semmit sem tudtam, nem voltak kilátásaim.
Nyolcat mondott?
- Oui. - Igen.
Olyan tisztán látom a lányt, aki voltam, bár már nem ismerem fel.
Milyen életem lett volna Mrs. Van Hopper nélkül?
Az állás nélkül.
Furcsa, hogy az irány, melyet a létezésem vett, az ő kíváncsiságán múlt.
Ha ő nincs, sosem jutok el Manderley-be...
és sosem találkozom veled.
Mrs. Van Hopper!
Mi tartott ennyi ideig?
Elnézést kérek! Várnom kellett a csomagra a postán. Én...
Az unokaöccsétől.
Nyilván fotók a nászútjáról azzal a rémes lánnyal.
Bontsa fel!
- Foglaljon asztalt az ebédhez! - Igen. A szokásos egy órára?
- Most. Az imént láttam Maxim de Wintert. - Értem.
Úgy fest, még fáj a szíve.
Az ön egyik barátja?
Maxim de Winter! Manderley tulajdonosa.
- Az egyik legszebb házé Angliában. - Igen.
A neje tavaly halt meg. Társaság kell neki.
Szóljon a főpincérnek, mellém ültesse!
Borravalót kell adnia.
Annyi mindent tanul tőlem, magának kéne fizetnie nekem.
- Köszönöm, Mrs. Van Hopper. - Ostoba!
- Bonjour! - Mademoiselle.
Van Hopper asszony asztala?
Igen, köszönöm. Merci!
Ó, nem!
Elnézést! Szeretne egy bizonyos Mr. de Winter mellé ülni.
- Monsieur Maxim de Winter? - Oui.
Mr. de Winter dönti el, hová szeretne ülni.
Igen, persze.
Merci.
Elnézést kérek! Ennyi nem elég? Tessék! Itt van még.
Egek, elnézést, monsieur!
Egy pillanat!
Ne tegye! Rémesen unalmas alak.
- Parancsol? - Ez a de Winter nevű fickó.
Köszönöm.
Monsieur de Winter, erre legyen szíves!
Des huîtres, une douzaine.
Maxim de Winter! Még ilyet!
Nem is tudtam, hogy Montéban van!
Muszáj csatlakoznia hozzánk!
Edie Van Hopper. Emlékszik Billy unokaöcsémre, ugye?
Blenheimben találkozott vele. Billy Whitney. Ekkora, mint én.
Homokszínű haja van, és kicsit bandzsa.
Hogy is feledhettem volna el! Üdvözletem Billynek!
Képzelje csak!
Megnősült, egy elbájoló leányt vett el.
- Igen? - Van fotóm.
Megmutatom. Jöjjön! Mennyei esküvő volt.
Elhiszem, de inkább egyedül ebédelnék.
Miss Van Hopper!
- Ó, nem! - Mi?
Nem vagyunk rokonok! Ő alkalmazott!
Illetve nevezhetnénk a védencemnek is.
Értem. Nos, akkor, ha megbocsátanak.
Kedves, a fotókat! Mr. de Winter látni szeretné őket.
Kérem, ne! Ne fáradjon!
- Nem szükséges. - Dehogy fáradság!
Ugyan! Menjen! Siessen! Nem, egy pillanat, és hozza.
Most jön a kedvenc részem.
Kértem, hozza le a fényképeket,
erre felpattan az asztaltól és eltűnik. Nem jön vissza.
Az jár a fejemben: „Csak nem rajzol?”
Ó, nem, a lány művész!
De futva érkezik, és csak úgy bűzlik az olcsó rózsavíztől!
Micsoda szaga volt!
Mutass egy tehetős, nőtlen férfit,
és én mutatok egy szobányi nőt, akik úgy viselkednek, mintha megkergültek volna!
Már késő.
- Elnézést! - Hagyjuk, üljön le!
Még hogy rokon!
Imádtam a Manderley-bált! Olyan elegáns volt!
A tragédia után nyilván vége lett.
Micsoda döbbenet, ami történt!
- Mi a magyarázat? - Rémes!
A férfi imádta őt!
Az ő Rebeccáját.
Jó reggelt, Mrs. Van Hopper!
Mrs. Van Hopper!
Jól van?
Rosszul vagyok!
Én... Egész éjjel rosszul voltam.
- Hívja... Hívja a médecin-t! - Rendben.
- Most azonnal! A doktort! - Rendben.
Hol a vödör?
Hozom a vödröt! Tessék, itt van.
A madame-ot várja?
Ó, nem! Rosszul van. Az orvos pihenést javasolt.
Ma csak én eszem.
Az nem lehetséges. A teraszt csak vendégek használhatják.
De én társalkodónő vagyok... Komolyan?
Alkalmazottak nem használhatják.
Monsieur! Az ifjú hölgy csatlakozik hozzám. Még egy terítéket!
Igen, monsieur.
- Ne, kérem! Nem fogadhatom el! - Semmi gond.
Nem kell beszélgetnünk, csak ha kedvünk tartja.
De... Nem kellett volna.
Teljességgel önző indokom volt rá.
Ez a tegnapi újság. Már elolvastam.
Köszönöm. Nagyon kedves.
- Maga pontosan mit... - Úgy nevezik, társalkodónő.
Sokat elárul, ha egy hölgynek fizetnie kell a társalgásért.
Szabad felvennem a rendelését?
Des huîtres, une douzaine.
Reggelire?
Hallotta. Et encore du café.
Bien, Monsieur de Winter. Mademoiselle.
Ha nem otrombaság megkérdezni, miért épp ő?
Maga bárkinek kitűnő társalkodónője lenne.
Mindig szerettem volna utazni, és ott az évi 90 font.
Tudom, ez önnek nem sok, de nekem igen.
Biztos meg lehet szabni a magány árát.
Furcsa, nem? Egyesek megvannak egyedül is,
másoknak kell a társaság. Mindegy, ki.
Maga melyik?
Hát, a szüleim meghaltak, úgyhogy... Megszoktam a magányt.
Jön is a reggelije.
Mindig meg akartam kóstolni, úgyhogy...
Kóstolja, mielőtt megmelegszik!
Köszönöm. Még életemben nem beszéltem ennyit.
Imponáló volt.
- Sajnálom az osztrigát is. - Nem, jó volt.
Nagyon köszönöm. Én...
Rég nem éreztem ilyen jól magam.
À bientôt!
Halló!
Üzenet.
Merci. Madame indiszponált. Átadom.
Az öné, mademoiselle.
Merci.
Mit akarnak?
Csak a recepció volt, azt...
MAXIM DE WINTER JÖJJÖN KOCSIKÁZNI!
...tudakolták, hogy van.
Hogyan szökött meg?
Azt mondtam, teniszórát veszek. Nyaggat, játsszak jobban.
Ravasz!
- Hová akar menni? - Bárhová.
Csak van valami, amit látni akar.
Az elég messze van.
Jó. Nem árt a friss levegő.
Ez egy 3,5 literes Bentley?
Az. Honnét tud ilyen sokat az autókról?
Apám imádta őket.
Megkérdezhetem, mikor hunytak el a szülei?
Két éve. Influenza.
Vagyis anyám meghalt influenzában...
apám pedig négy nappal később.
Gondolja, hogy a szív megszakadhat?
- Tapintatlan voltam. Elnézést... - Nem.
Vigyázzon!
Semmi baj.
Ez is a terv része.
EGZOTIKUS KERT KÉRJÜK, NE NYÚLJANAK SEMMIHEZ!
Létezik egy kaktusz, Mexikóban őshonos, ami 20 méter magasra nő,
kétszáz évig él, és csak hetvenévesen virágzik először.
Honnét tud ilyeneket?
Olvastam. Mindent a könyvekből tudok.
Még szinte semmit sem tapasztaltam. De tervezem, mielőtt megöregszem.
Nézze!
Járt már itt?
Évekkel ezelőtt. A nászutamon.
- A felesége hogyan... - Kérem! Inkább ne.
Mr. de Winter!
- Rajta! - Ó, nem tehetem!
De igen. Megteheti. Tud vezetni, nem?
Nos, igen, én...
Akkor jó. Amennyiben nem könyvből tanulta.
Mesél nekem Manderley-ről? Az hallottam, gyönyörű.
Az. Igen. Manderley több egy háznál. Az életem.
Évszázadok óta apáról fiúra száll.
Illetve eddig így volt.
Ha örökös nélkül halok meg, a nővéremre száll.
A fiai helyesek, csak épp nem de Winterek.
Itt is vagyunk.
Köszönöm, hogy épségben hazahozott minket.
Ne feledje a holmiját!
Uram, segítene?
SZERELMES VERSEK ANTOLÓGIÁJA
Arra kérem, fogja meg a táskát, és egyszerre emeljük meg.
Egy, kettő, három!
MAXNEK REBECCÁTÓL
Azt tegye vissza, kérem!
Természetesen. Elnézést!
A kulcsot hagyja az inasnál!
Jó éjt!
Hahó!
Az ápolónő egy órája elment.
A teniszedzőnek csak egy késői időpontja volt,
és a szervát gyakoroltam.
Teniszlecke sötétben?
Igen.
Rebeccának Maxtől. Maxnek Rebeccától.
Te ostoba lány! Miért nézel bele a személyes holmijába?
Önnek szól. Monsieur de Wintertől.
EBÉD CAP D'AILBAN?
Pour moi? Merci.
- Megyek. - Mi van magán?
Teljesen átlátszó.
- Van magán alsónemű? - Igen, persze.
SÉTA MONACO-VILLE-BEN?
Próbálok szép házakat festeni.
Igazából nem kell a teniszütő. Jól van.
Mademoiselle!
Merci.
- Mit csinál? - Majd meglátja.
Képzelje, ha az emlékeket is fiolába lehetne zárni, mint az illatot!
És ha akarná, kinyithatná.
És újraélhetné a pillanatot.
És fiatal életének mely pillanatait palackozná be?
Ezt a hetet. A jelent. Minden percét.
Sose felejtem el.
És ha nem kellene egy emlék, csak kidobná.
„Jöjjön kocsikázni!”
„Ebéd a Capban.”
A tengerpart.
Imádom itt a partot.
Gyönyörű.
Na tessék!
Mit néz?
- Nos, ez... - Hadd nézzem!
A helyében nem tenném.
Nem... Nos, végül is maga nem...
- Elnézést! - Semmi baj.
Jöjjön! Ússzunk egyet!
Rajta! Jöjjön!
- Jöjjön be! - Nem!
- Miért nem? - Nem akarok!
Mitől fél?
Túl hideg. Jéghideg!
Nem is! Nagyon jó!
Érzem. Jéghideg!
- Jöjjön már! - Nem! Megiszom az összes pezsgőt!
Nem érdekel!
Istenem! Nézze, mire kényszerít!
Hát felkelt!
Én...
Úgy örülök, hogy jobban van! Hol az ápolónő?
Elküldtem.
Látom, úszni volt. Tenisz után?
Igen.
Nos, akkor menjen! Szárítsa meg a haját! Mozgás!
Lemegyünk vacsorázni?
Én le.
Maga foglaltasson jegyet a recepción a reggeli vonatra!
És kezdhet csomagolni.
Holnap?
Billy szombaton indul New Yorkba. Elérjük ugyanazt a hajót.
Halálosan elegem van Európából.
Úgy áll itt, mint egy vizes patkány!
Hamar megszokja majd New Yorkot.
Nincs hiány fiúkból és izgalomból.
A saját társadalmi osztályából.
Azt hitte, nem fognak pletykálni?
Jobb itt abbahagyni. Köztudott, majdnem eszét vesztette a nő halála után.
Túl hirtelen és túl tragikus volt.
Komolyan azt hiszi, hogy szerelmes magába?
Puszta időtöltés volt, kedvesem. Ennyi.
Elmegyünk. New Yorkba utazunk.
Jól meglesz ott.
Elfelejti ezt az egészet.
Higgye el, el fogja felejteni!
Egy pillanat!
Mrs. Van Hopper elutazik, vele kell mennem!
- Miről beszélsz? - Most! Ma!
Csak el akartam búcsúzni.
Miért nem szóltál?
Csak tegnap este döntötte el.
Párizsba megyünk a... Találkozni az unokaöccsével.
Onnan Cherbourg-ba, aztán New Yorkba.
Jól van. Nem szabad sírnod! Egy pillanat, hadd gondolkodjak!
Én...
Nem maradhatok sokáig. Odalent vár rám.
Gyere velem!
Mi?
Manderley-be.
Mi? A titkárnődként?
Nem!
A feleségemként.
Arra kérlek, légy a feleségem, te kis bolond!
Nem mehetek Manderley-be.
De igen! Azt mondtad, világot akarsz látni.
Manderley a legszebb része.
Persze, hogy odalent van! Hol máshol lehetne?
Húsz perc múlva indulnom kell a vonathoz!
- Elmondom én. - Muszáj?
Muszáj. Én igazából várom.
Pontosan erre várok!
Ne aggódj!
Ki az már megint?
Ez a legcsodálatosabb hír!
Ha ezt a barátnőim megtudják!
Mi a terv? Mindent tudnom kell!
Itt lesz az esküvő, a nászút Európában.
Azután haza, Manderley-be.
Egek! Hallott már valaki ennél romantikusabbat?
„Haza, Manderley-be.” Ó, egek! Kész tündérmese!
Jól van. Intézkedem, nehogy a csomagodat felrakják a vonatra.
- Siessen ám! - Nem lesz gond.
Menjen csak! Sok a megbeszélnivalónk.
Szent ég, maga aztán gyorsan dolgozik!
Csak nem rosszalkodott?
Nem értem, mire gondol.
Jó, hogy nincs családja, nem kell magyarázkodnia!
Én mosom kezeimet!
Manderley nagy falat lesz magának.
És szerintem nem alkalmas rá.
- Beletanulok. - Mondok én valamit, szívem!
A férfi, akit a lába közt ejt csapdába, hamar továbbáll.
Isten önnel, Mrs. Van Hopper!
Csak azért veszi el magát, mert nem akar
a neje kísértetével együtt élni abban a vén házban!
Nem hiszek a kísértetekben!
Istenem! Gyűlölöm, amikor ezt csinálják!
Ennyit a diszkrécióról.
Ismeri őt, uram.
Manderley-ben mindennek megvan a maga módja.
Drágám, ő Frith.
Üdvözlöm!
Adjuk meg a módját, rendben? Ez az!
- Mit művelsz? - Mi az? Nem tetszik?
Így ni!
Max, tegyél le!
Mrs. Danvers!
Isten hozta Manderley-ben!
Üdvözlöm! Örvendek...
Köszönöm.
Kész az uzsonna.
Danvers viszi a házat. Nem olyan ijesztő, mint amilyennek látszik.
Maxim, ez csodálatos!
Csend legyen!
Hát itt van! A vándor hazatért. Örülök, hogy látom, Max!
- Én is, Frank. - Milyen volt az út?
Meglehetősen eseménydúsnak bizonyult.
- Frank Crawley, Mrs. de Winter. - Örvendek!
Köszönöm. Üdvözlöm!
Frank a birtok igazgatója.
Nélküle minden szétesne.
Dehogy! Túloz. Ne is törődjön vele!
Elnézést, de sürgős szükségem lenne pár aláírásra.
Egy pillanat, és visszaadom önnek.
- Mehetünk? - Igen.
Danvers! Mutassa meg Mrs. de Winternek a házat! Megtenné?
Nem kell! Megvárlak.
Ne butáskodj! Menj csak! Majd utánad megyek.
A birtok több mint 300 éve a család tulajdona.
VIII. Henrik adományozta nekik.
Fantasztikus!
Ha vendégek vannak, használhatja a szalont.
Ne felejtsen el szólni Frithnek, gyújtson be,
de Mr. de Winter általában inkább itt, a könyvtárban kávézik.
Örülök, hogy itt van, Mrs. Danvers! Sosem fogom tudni mindezt megjegyezni.
REBECCA DE WINTER MR. FRANK CRAWLEY RÉSZÉRE
Bizonyára nem okoz csalódást neki, ha emiatt aggódik.
A család a Tudor-korig vezeti vissza őseit.
Ez ki?
Ő Caroline de Winter. Mr. de Winter nagy-nagynénje.
Nagyon szép nő.
És ő volt az egyik első orvosi diplomát szerző nő Angliában.
Mr. de Winter egyik kedvence.
Hol alszik mindenki?
A nőcselédek a padláson, a férfiak az alagsorban, ahogy máshol is láthatta.
Még sosem láttam ilyen házat.
Elnézést! Azt hittem, szobalány volt.
A fő háló most a keleti szárnyban van.
Milyen... szép minta!
Ő itt Clarice. Rendelkezésre áll, amíg a szobalánya megérkezik.
Nincs szobalányom, és biztosan boldogulok nélküle.
Rájön majd, hogy szükséges.
Talán Clarice vállalhatná a pozíciót.
Innét nem látszik a tenger.
Innét nem.
Ha Mr. de Winter áthozatná ide
a régi ruhásszekrényét, nem férne el.
Ebben a szárnyban kisebbek a szobák.
Nem ez volt a hálószobája?
Ó, dehogy! Mrs. de Winter szobái a nyugati szárnyban voltak.
Ez egy szép szoba. Túl szép ahhoz, hogy üresen álljon.
A vendégszobák nem állnak sokáig üresen.
Sok vendégünk volt, amikor a néhai Mrs. de Winter még élt.
A Manderley-bál neves esemény volt.
Magára hagyom Clarice-szel.
Kérdezz tőlem valamit!
Mit kérdezzek?
Bármit.
Nekem nincsenek titkaim előtted.
Így kellene lennie, most, hogy házasok vagyunk, nem?
Minden házasságban vannak titkok.
Beszélhetsz nekem róla... Ha akarsz.
Jó éjt, drágám!
Maxim!
Hagyja!
Veszélyes felébreszteni egy alvajárót.
Nincs nagy gond, de az istállók tetejét ki kell cserélni,
mert eltörtek a cserepek...
- Jó reggelt, drágám! - Jó reggelt!
- Jól aludtál? - Egész jól.
Gyere!
- Kezdi már megszokni itt? - Igen, köszönöm.
Remek!
Akkor... odafent találkozunk, rendben?
- Egy másodperc. - Mrs. de Winter!
Mr. Crawley.
Frank. Szólítson Franknek!
Ha korábban kelek,
- együtt reggelizhettünk volna. - Semmi gond.
Te tudtad, hogy alvajársz?
Jó étvágyat!
Jasper!
Hová mész? Jasper!
Jasper, hová tűntél?
MANDERLEY VENDÉGEI
1935 ÁLARCOSBÁL
Elnézést a zavarásért...
Clarice, nem látta Mr. de Wintert?
Kaphatnék ragtapaszt? Megvágtam a kezem.
Hadd nézzem!
- Semmiség! Jól vagyok. - Ajjaj! Egy pillanat.
Ha már itt van, asszonyom, jóváhagyná a mai menüt?
Igen. Jó. Remek. Nagyon jó!
- És a mártás a báránysülthöz? - Kitűnő az is.
De azt üresen hagytam.
Mrs. de Winter gondosan ügyelt a mártásokra.
Értem. Nos...
Legyen, amit Mrs. de Winter választott volna!
Igen, asszonyom.
- Tessék. - Nagyon köszönöm!
Minden rendben, drágám?
Gondoltam... rendelek néhány új alsóneműt Londonból.
Valami csipkéset, és egy hálóinget.
Panaszkodtam én valaha a ruháid miatt?
Milyen jó, nem igaz? Kettesben.
Majdnem olyan, mint a nászutunkon.
Nekem hiányzik. Neked nem? Az autózás, a felfedezés, a kis kávéházak?
Megszállni egy öreg hotelben, ott maradni.
Az nem a való élet, drágám.
- Jasper! - Utánamegyek.
Nem, hagyd csak! Hazatalál.
Nagyon meredek! És ha leesik?
Azt mondtam, hagyd!
Jasper!
Gyere ide, Jasper!
Jasper!
Jasper, gyere ki onnét!
Gyere ide!
Keresek valami pórázt neked.
VISSZATÉREK
Hahó!
Nincs ott semmi, te butus! Hé!
Én...
nem tudtam, hogy lakik itt valaki.
Nem is lakom én itt. Hanem odafent az őrházban.
Délelőtt óta itt gyűjtöm a kagylót.
Maga is kagylót gyűjtött?
Nem. Én csak...
Kellett valami, amivel megkötöm a kutyámat. Megyek is.
- Ez nem a magáé. - Ó, nem!
- Mr. de Winter kutyája. - Nem.
Ez az asszony kutyája.
Ő már nem jár ide.
Ő... A tengerbe veszett, nem igaz?
Vízbe fúlt.
Maga nem olyan, mint ő.
Igen. Gyere, Jasper!
Én nem mondtam semmit. Igaz-e?
Gyere, Jasper!
Tudom, miért nem akartál lejönni ide.
Én honnét tudhatnám?
Honnét tudjak bármit is, ha nem mondod el?
- Zárva kellene lennie. - Valaki volt bent.
Nyilván csak a vadőr fia, Ben. Ártalmatlan.
Maxim, én...
Uramisten!
- Ez Olaszország. - Ott van.
Ó, igen! Ez az esküvő után volt.
Milyen szép, egyszerű ruha!
Maxnek igaza volt. Egész más vagy, mint vártam!
Te pedig jobban nézel ki, öregfiú!
Nem vagy olyan nyúzott.
- Ugyan! - Badarság!
Mindenki tudja, hogy hat hónapja kész roncs voltál.
Tessék, nagymama, ezeket láttad?
Hát nem csodásak?
Egek!
Ezek az esküvői képek.
Mi ez, amit hallok, hogy nem jársz vadászni?
Sajnos nem lovagolok.
De hát muszáj! Így kimaradsz a mulatságból!
Majd én megtanítalak.
A legjobb női lovas a megyében!
Ugyan már, Giles!
A nővéremet sokkolja, hogy van, aki mást tekint mulatságnak.
Bármit is tekint a mulatságnak, megérdemli, hogy mulasson.
Nos, eszembe jutott, hogy esetleg újra megrendezem a bált.
Milyen pompás ötlet!
Ezt nem beszéltük meg.
Ne légy ilyen savanyú!
Régen imádtad.
Tartsd meg, az új asszonyod tiszteletére!
Jól van.
Hát, akkor ezt megbeszéltük.
- A ház új asszonyára! - A ház új asszonyára!
Itt szállt meg Manderley-ben, kedves?
Ő itt lakik.
- Emlékszel, nagymama? - Bemutattuk őt neked.
Ő Maxim felesége!
Dehogy!
Ő nem Maxim felesége.
Micsoda butaság!
Nos, ez... igazán jó hír a bállal kapcsolatban.
Már ideje volt.
Nem emlékszem magára.
Ó, nem, én...
Még nem találkoztunk.
Maxim, ki ez a gyermek?
Jézusom! Jól van, vigyük haza a nagymamát!
Mit művelt Rebeccával?
- Hagyd! - Nem, majd én!
Látni akarom Rebeccát!
- Hagyjatok! - Csak kicsit...
Már későre jár, és...
- Ajjaj! Vigyük a kocsihoz! - Csak azt akarom...
Menj, beszélj vele!
Szálljunk be a kocsiba, nagymama!
Ezt a télikertből hoztam. Remélem, nem baj.
- Köszönöm. - Elnézést kérek!
Elfelejtettem, nagyanyánk mennyire kedvelte Rebeccát.
Semmi baj.
Ő az a pokolian bosszantó típus volt.
Senki nem tudott neki ellenállni. Férfiak, nők, gyerekek, állatok.
Mi, földi halandók nem versenyezhettünk vele.
- Uram! - Miért sír?
Uram, az egyik porcelánfigura eltűnt a déli szalonból,
és Danvers a fiú elbocsátását követeli.
- Én... - Melyik figura?
Nem tudjuk, uram.
Danvers!
- Minden rendben? - Igen, semmi gond.
Valami eltűnt a déli szalonból.
- Danvers! - Mi tűnt el?
Miből gondolja, hogy Robert tette?
A drezdai készlet igen értékes, uram.
- Nem én voltam! - Az a darab 100 font.
- Uram, valószínűtlen... - Akkor ki volt, Frith?
Beosztott szobalány nem léphet be oda. Én tartom rendben.
Régen a néhai Mrs. de Winter segített.
- Frith csak annyit mondott... - Én voltam.
Én törtem el. Eltörött.
Véletlen volt. Leesett.
Hát, tessék.
Robert, elmehetsz.
Hol vannak a darabok, asszonyom?
Az íróasztal fiókjában, hátul.
Küldje el Londonba! Hátha megmenthető.
Rendben, uram.
És ha javasolhatom, amennyiben ilyesmi történik,
Mrs. de Winter velem közölje.
Végeztünk?
Frank!
Mrs. de Winter!
Azt hittem, Londonba ment Maxszel.
Londonban van?
Igen. Hivatalos ügyben.
Kérte, lakatoljam le a házat. Majdnem bezártam.
Kár érte.
Így tönkremegy ez a hely.
Hát... már nincs hajó.
Max nem szeret vitorlázni.
Ben azt mondja, vízbe fúlt.
Elnézést! Azt hittem, tud róla.
- Nem. - Akkor...
Szörnyű idő volt.
Még az ő számára is. Kitűnő hajós volt.
A hajó elsüllyedt.
Sosem került elő.
A holttestét Edgcumbe-nál sodorta partra a víz... két hónap múlva.
Két hónap múlva? Egek!
Szegény Maxim!
Én vittem oda kocsival, hogy azonosítsa a holttestet.
Tudja, nem szabad a múlton rágódnia.
Maga jót tesz Maximnak. Más ember lett.
Mennyire félhetett!
Kint a tengeren, egyedül.
Ő semmitől sem félt.
Kérdezhetek valami, Frank? És ígérje meg, igazat mond!
Ez így nem fair. Nem tudom, mit fog kérdezni.
Rebecca nagyon szép volt?
Igen.
Igen, azt hiszem...
talán a legszebb teremtés volt, akit valaha láttam.
Csodaszép, igaz?
Mindent úgy hagytam, ahogy volt.
Mintha csak egy kis időre ment volna el.
Megijesztett.
Ez volt a kedvence.
Idekészítettem neki aznap este.
Rajta, fogja csak meg!
Érintse meg!
Nem akart szobalányt. „Nekem csak te kellesz, Danny!”
Látja, milyen magas volt?
Ilyen alakkal bármit felvehetett.
Minden este én fésültem meg.
„Danny, jöhet a fésű!” Mindig ezt mondta.
Ilyenkor odaálltam mögé...
és 20 percen át csak fésültem.
Hatalmas, sötét hajzuhatag.
A férje is besegített.
Imádta fésülni őt.
Felöltöztek a vacsorához, a vendégek lent vártak.
„Keményebben, Max, keményebben!”
Ő pedig hahotázott.
Akkoriban mindig nevetett.
A maga haját is fésülni?
Nem.
Mrs. Danvers, Mr. de Winter kérte, hogy így maradjon a szoba?
Nem kell kérnie rá.
Ő most is itt van.
Érzi a jelenlétét?
Vajon ő mit gondol magáról?
Aki elvette a férjét... és az ő nevét használja.
- Azt akarná, Maxim legyen boldog. - Boldog?
Nem, ő sosem lesz boldog.
Ő volt az élete szerelme.
Maxim!
Jó reggelt, asszonyom!
Ajjaj! Megkarmolta magát.
Hiányoztam?
Üdvözlöm, kegyed nyilván az új Mrs. de Winter!
Tévedés történhetett.
- Mr. de Winter Londonban van. - Magára hagyta?
Nem fél, hogy jön egy sármőr, és elrabolja kegyedet?
Jack Favell vagyok. Hogy s mint?
Nos, esetleg itt hagyja a névjegyét?
Túl udvarias, hogy elküldjön a fenébe!
Édes kislány!
Ne féljen! Csak Dannyhez ugrottam be.
Meghívott teára.
- De szörnyen korán van még. - Mrs. Danvers?
Ezért gondoltam, idekint várok,
különben kapok egy körmöst.
Mr. Favell! Hová megy?
Gyerünk, Charlie!
- Elnézést, Mr. Favell! - Megyek, uram!
Phillippa! Gyerünk, Charlie!
- Nyugi, Csillagfény! - Ez az!
Túl sok az energiád. Elhanyagoltak.
Nem meglepő.
Csak Rebecca tudott kordában tartani, öregfiú!
Igen.
Ismerte Rebeccát?
Az unokatestvérem. Volt.
Menjünk, lovagoljunk egyet!
Ó, nem! Én... nem tudok.
Nos, majd én megtanítom. Vagy van jobb dolga?
- Hogyan... - Háromra lendítse a lábát!
- Készen áll? - Maga...
Egy, kettő, három!
- Segít felszállni? Jól van. - Rendben.
Maga...
Nem megyünk gyorsan.
Ez az!
Hogy érzi magát?
- Jó, most vegye át a kantárt! - Rendben.
- Tartsa szép lazán! - Jó.
És alacsonyan. Ez az!
- Megvan. - Itt, az ölében.
Ami nagyon fontos: szorítsa a combjával!
Hadd tudja a bestia, hogy itt van!
Estére pokoli izomláza lesz.
Csak mozogjon velem együtt! Mehet?
Jól van.
Kedvesem, kérdezhetek valamit?
Max beszélt magának a balesetről?
Említette, hogy Rebecca aznap Londonban járt?
Nem.
Nem hajlandó erről beszélni.
Szóval nem tudja, Maxim találkozott-e Rebeccával aznap este,
mielőtt kivitte a hajót?
Nem.
Rebecca valamit el akart mondani nekem.
Valami nagyon fontosat.
És hogy nem tudom, mi volt az...
Ezt nagyon nehéz elviselni.
Ez nem tesz jót a gavallér híremnek, igaz?
Jöjjön vissza, kérdezze meg Maximtól!
Megtenném.
De attól tartok, ki vagyok tiltva innét.
Jobb lenne, ha nem is említené, hogy itt jártam.
Én... Azt hittem, Maximmal barátok.
Nem igazán.
És nem szeretném,
ha rajtunk töltené ki azt a híres haragját.
Nem tudom, miről beszél.
Hát, még nincs vele régóta.
Jobb, ha nem várakoztatom meg Dannyt. Tudja, milyen.
Miért hívta ide?
Jack Favellt.
Meghívta teára,
pedig jól tudja, Mr. de Winter kitiltotta őt a birtokról.
Itt valami tévedés lesz, asszonyom.
Több mint egy éve nem láttam Mr. Favellt.
Üdvözlöm, Frith!
Üdvözlöm, uram! Mr. Favell bejelentés nélkül itt járt.
Nem érdekel, mit mondott!
Mr. Favell nekem azt mondta, hogy ő hívta ide!
Mrs. Danvers kényszerített arra, hogy lovagolni menj vele?
Meg tudom magyarázni!
- Mit? - El akartam mondani neked!
Elmondod, hogy csaltad le a csónakházba?
Hogyan parádéztál előtte a cifra új alsóneműdben?
Hogy juthat eszedbe?
Nem engedtem volna idejönni, ha tudom, hogy dühös leszel, Maxim!
Kérlek! Szeretlek!
Valóban?
Mrs. Danvers hívta meg ide.
Egy szót se többet Danversről!
Szabad!
Mrs. Danvers!
Azért jöttem, hogy felmondjak magának.
Mr. de Winter beleegyezett ebbe?
Én döntöttem így.
Tudja...
Kislánykorától én vigyáztam Rebeccára.
Együtt jöttünk ide, amikor férjhez ment.
A barátnője voltam.
Akivel megosztotta a titkait.
Egy ilyen kötelék eltéphetetlen.
Pótolhatatlan. Tévedés volt ezt várni magától.
Nos, majd talál másik házat.
Nem.
Mi, nők, vagy férjhez megyünk, vagy szolgálni szegődünk,
én pedig túl öreg vagyok mindkettőhöz.
Majd gondoskodunk magáról anyagilag.
Nem a pénzről van szó. Ez...
Számomra nem egy munka volt. Rebecca volt az életem.
Igen.
Sajnálom, ha kevés voltam.
Nem akartam cserben hagyni.
De magának olyan határozott elképzelései voltak.
Nem. Ez az egész nagyon új nekem.
A ház, a személyzet...
Azt hiszem, Mr. de Winter azt remélte, maga segít nekem.
Maga nem kérte a segítségemet.
Nos...
És ha most kérném?
Ne haragudj!
Idióta voltam. Nem a te hibád.
Tudom, hogy nem.
Nagyon sajnálom.
Jól van.
ELŐÉTELEK OSZTRIGA
Nagyon jó, asszonyom! Tökéletes. Nyomdába küldöm.
Péntek előtt jeleznünk kell a londoni Vocénak,
ha náluk csináltatja a jelmezét.
Igen. Attól tartok, nincs igazán ötletem.
Maga lesz a legfontosabb hölgy a bálban.
- Ehhez mérten válasszon. - Jó.
Legyen magabiztos!
Mutassa meg a természetes szépségét!
Asszonyom!
Ha nem nagy szemtelenség tőlem...
Mrs. Danvers azt mondta, még nem választott jelmezt, és...
Nem tudom, adhatnék-e egy ötletet.
Igen, persze, bármit! Ülj le!
Hát... Ott vannak a régi festmények a lépcsőházban.
Mindig úgy gondoltam, szép jelmezek lennének.
Főleg a vörös ruhás hölgy.
Ragyogó választás!
Clarice mesélte.
Ha szabad ilyet mondanom, méltó a ház úrnőjéhez.
Elnézést kérek!
HERCEG ÉS HERCEGNÉ
Levinné ezt Mrs. Danversnek?
- Hogy nála legyen. - Jó.
- Köszönöm. - És ha átmenne a házba.
- Elnézést! - Ugyan!
- Isten hozta! - Minden rendben?
- Igen. Van egy kis szél, Frank. - Hát, igen.
- Csak ne essen! - Biztos nem.
Ajjaj!
- Mi? El a kezekkel! - Nem láthatom?
Nem, elrontod a meglepetést!
Nem szeretem a meglepetéseket.
Ezt szeretni fogod.
Nem fogsz rám ismerni.
Büszke vagyok rád!
Ne hagyj sokáig egyedül odalent!
Akkor menj, hogy készülhessek!
Tessék.
Nem! Nem lehet.
Ne butáskodj! Nem mondom el senkinek.
Menj innen! Nem jöhetsz be!
Érkeznek a vendégek, asszonyom!
Jól van. Üdvözöljük őket!
Közölje velük, hogy asszonyom hamarosan érkezik!
Rendben.
- Mit csinálsz itt? - Semmit.
- Mint a régi szép időkben, igaz? - Kellemes.
Hol a jelmezed?
- Ez az, Giles. - Micsoda hajcihő!
- Csodálatos! - Pezsgő!
- Késve, mint mindig. - Mi a mentsége?
Kidőlt egy fa. El kellett vitetni.
Nem, erre!
De hát minden évben ezt viselem!
Végre! Itt jön ő!
Hogy s mint, Mr. de Winter?
Ez valami vicc?
Dehogy! Ez a festmény! Azt hittem...
Eredj, öltözz át!
Mi a baj? Mi rosszat...
Menj, és öltözz át, azonnal!
Mi rosszat tettem?
Azt mondtam, azonnal!
Nagyon sajnálom! Asszonyom, én nem tudtam!
Mrs. Danvers ötlete volt!
Rebecca is viselte ezt korábban, igaz?
Mrs. Danvers azt mondta, az úr örülni fog, és asszonyom is!
Ezt fogd meg!
- Ez roppant szerencsétlen. - Hátborzongató volt, nem?
- Nem! Képtelen vagyok. - Badarság! Muszáj, drágám!
Nem.
Nincs itt semmi baj!
Te ezt nem érted, nem megy! Ezek után nem! Azok után, hogy ezt tettem.
Honnét tudhattad volna?
Mosd meg az arcod, én keresek valamit, amit felvehetsz!
Tudhattam volna!
- Nem lett volna szabad! - Szedd össze magad!
Ülhetsz itt, és sajnálhatod magad,
de le is jöhetsz velem, és nevethetünk rajta egyet.
Maxim arca...
Vele sosem beszélt volna így.
Nagyon mások vagytok, és nincs ebben semmi szégyellnivaló.
- Jól van. - Rajta!
Ez itt nem a kontinens. Brit szenvtelenség kell.
- Nos? - Igen.
Ez megteszi.
Minden rendben lesz.
Csak így tovább!
- Odalent találkozunk. - Igen.
- Igen? - Igen.
Semmi sem tenne boldogabbá...
Lord Crowan, Lady Crowan, bemutatom Mrs. de Wintert!
Micsoda balszerencse, hogy nem ért ide a ruha!
- Igen. - Semmi baj!
Így is csodaszép,
és kényelmesebb, mint ebben a nevetséges hacukában!
Ugyan, drágám! Csodásan festesz!
- Maxim... - Ez az egész egy tévedés.
Nem lett volna szabad idehoznom téged.
A háborúból megtért tengerészek és katonák.
Ez nem magának való hely.
Akik bátran harcoltak a hazájukért.
Hogy hazatérvén éhezzenek, jobb lett volna ott maradniuk...
Rebecca!
Maxim!
Tessék, most már belátja?
Sosem fog a helyébe lépni. Nem tud.
Ez a maga műve!
Kezdettől fogva ellenem volt!
Nem. Én segítettem magának.
Becsapott! Kitervelte ezt!
Mindketten tudjuk, hogy maga egy nagy nulla. Értéktelen.
Nem méltó a férfihoz, és nem méltó a házhoz.
Sose fogja szeretni magát.
És miért is szeretné?
Szeretett.
Nem szeretheti magát, mert maga nem Rebecca.
Látnia kellett volna őt!
Tizenhat évesen, az apja lován, hatalmas bestia volt,
de ő betörte.
És mire végzett vele, a ló csupa hab és vér volt.
Cserben hagytam őt, hogy ilyen soká hagytam magát itt lenni.
Ő ezt nem tűri el.
„Inkább a pokol, Danny! Inkább a pokol!”
De Rebecca halott! Meghalt!
El fogja hagyni magát, elválik magától. Akkor mihez kezd?
Elmegyek.
Elmegy? Hová?
Már nem mehet újra férjhez.
Egy házat nem tud irányítani. Nincs családja, aki támogatná.
Semmi baj.
Tudom, mit érez. Nem fog fájni.
Gyors lesz.
Ne féljen! Így lesz a legjobb.
Senki nem akarja, hogy itt legyen.
Frith! Robert! Gyorsan!
Egy halászhajó bajban van! A parti őrséget!
- Úton vannak, uram. - Maxim!
Mit keres odalent?
Daniel, várj meg!
Gyerünk! Ez az!
Hátra! Vigyázat!
Lent van egy búvár.
Valami értékes lehetett.
Az a halászoké.
Valami mást találtak odalent.
Ez az! Derék fiú!
VISSZATÉREK
Vigyázat!
Én egy szót se szóltam, igaz-e?
Most már nem jön vissza.
Mostanra már a halaké, nem igaz?
Frank!
Nem kellene itt lennie.
Ne ácsorogjanak ott! Rajta! Mozgás! Félre!
Az ő hajójában volt a holttest.
A hajszín egyezik.
És a vésés a jegygyűrűjén. Kétségtelen, hogy ő az.
Ne légy idióta!
Biztosan van valami logikus magyarázat.
Nem tartod furcsának?
Hogy az öcséd egy idegent azonosított a feleségeként?
Nem, Giles, nem tartom.
Ha téged ennyire aggaszt, kérdezd meg Maximtól!
Megtenném, de órák óta nem láttam.
Mi történt? Miért hallgatták ki a rendőrök?
Nem. Nem volt itthon. Miért? Mikor engedték el?
Szóljon, ha látja!
Igen, persze, Frank. Köszönöm!
Ne aggódjon! Vigyázzon magára!
Vége. Ő győzött.
Ki győzött?
Rebecca.
Ha az ő holttestét találták meg, kit temettél el?
Nem tudom.
Maxim!
Az igazat!
Nem tudom. Esküszöm!
Hogy fulladt vízbe?
Sehogy.
Ne hazudj nekem!
Nem vízbe fulladt.
Már halott volt.
A hajója sérült volt.
Én rongáltam meg.
Szándékosan.
Ó, Maxim!
Te nem ismerted őt.
Senki sem ismerte.
A nászutunkon elmondta, hogy lesz.
Megtartja a londoni lakását.
A számtalan szeretőjét. Köztük a saját unokatestvérét.
Maxim, kérlek!
Élvezte. Hogy eljátssza a szerepet.
A tökéletes feleségét, tudván, hogy sosem fogok elválni tőle.
Mert szeretted.
Gyűlöltem.
A kegyetlenségét.
A saját gyávaságomat.
A tudatot, hogy sosem válok el tőle. Hogy nem teszem meg ezt a nevünkkel.
Hogyan halt meg?
Megjött Londonból,
azt mondta, Favell látogatását várja.
Amikor ideértem, egyedül volt.
Máshogy nézett ki. Sápadt volt.
Orvosnál járt Londonban.
Azt mondta: „Képzeld, ha gyerekem lenne! Nem tudnád bizonyítani, hogy nem a tiéd.”
Nem volt neki elég, hogy elvette a büszkeségemet.
A nevemet, az otthonomat, mindent el akart venni tőlem.
Azt mondta: „Rajta, Max, tedd meg!”
„Húzd meg a ravaszt, és szabad leszel!”
Kérlek!
A golyó egyenesen átütötte.
Nem esett össze rögtön. Csak állt ott.
Nyugodt volt.
Szinte megkönnyebbült.
És aztán vége lett.
Végig azt hittem, még mindig Rebeccát szereted.
Miért nem mondtad el?
Nem tehettem.
Féltem, hogy akkor elveszítenélek.
A rendőrségre mész, mindent elmondasz.
Így nem tudtad. Veled semmit sem csinálhatnak.
Megértem, ha többet nem kérsz belőlem.
Te döntesz.
Tévedtél... a holttest azonosításánál.
A gyász, a trauma miatt.
Csak mi tudjuk. Más nem fogja megtudni.
Nem ő győzött, Maxim!
Nem győzött.
Nem hagyjuk neki.
Nem kell beszélnie velük.
Álljanak fel James Crouch bíró előtt!
Hátra!
Csendet! Üljenek le!
Ez itt a... Üljön le, uram!
Meghallgatás a halottszemle eredményéről
Rebecca de Winter fellelt holtteste ügyében.
Ez jelenleg nem bűnügyi eljárás.
Feladatunk, hogy megállapítsuk a halál okát.
A bíróság szólítja Welch nyomozót a kerrithi rendőrségtől.
Welch nyomozó.
A holttest, akit Mr. de Winter tavaly azonosított...
nem a neje volt.
Rebecca de Winter holtestét a hajója kabinjában találták meg.
Ez szöget ütött a fejembe.
Ahogy a hajó sérülésének természete is.
Milyen sérülésről van szó?
Négy lyukat találtunk a vízvonal alatt,
amelyek megfelelnek egy vitorlarúd méretének.
- Vagy egy karónak. - Ez mire utal?
Szándékos rongálásra.
Véleményem szerint, halottkém úr,
a vizsgálat két eredményre juthat.
Öngyilkosság vagy gyilkosság.
A felesége Londonban járt a halála napján.
Itt az idő.
A rendőrségnek tett vallomásában azt állította, a felesége
„gondterhelt és rosszkedvű” volt a hazatérésekor.
Ne védekezz! Nyugodtan válaszolj!
Milyen céllal utazott el?
Fogalmam sincs.
Megszokott volt, hogy a neje
nem beszélte meg az ilyesmit önnel?
Arra céloz, problémáink voltak?
Próbálom megérteni,
miért nem sikerült azonosítania tavaly a saját feleségét.
Két hónapig volt vízben. 30 kilométert sodródott.
Felpuffadt, oszlott,
hiányzott a karja, nem volt arca.
Csendet!
Arrogáns voltam és ostoba.
- Kijöttem a sodromból. - Szenvedélyes voltál.
Hinni fognak neked.
Ki tudja még, hogy orvosnál járt Londonban?
Te, én, és az orvos.
Nem valószínű, hogy bizonyítékot találnak.
Ennyi idő után a tengerben.
Csak az orvosra építhetnek.
Közöltem Mr. Favell-lel, nem látják szívesen, de erősködött.
Köszönjük, Mrs. Danvers.
Mi a fenét akar itt?
Még egy whisky szódával jó lenne.
Rebeccáról van szó,
jobb, ha aludni küldi a nejét.
Nem megyek sehová. Tudok magáról és Rebeccáról.
Valóban?
Mindent tud, mi?
Közel járt, Favell!
Ha akkor rajtakapom vele...
Ő nem volt ott éjjel.
De valóban odahívott.
És ez itt a lényeg.
Öngyilkosság vagy gyilkosság, ezt mondta a fickó, igaz?
Ha áthív magához valakit,
az nem úgy hangzik, mintha véget akarna vetni az életének.
És ez kergetett engem az őrületbe az elmúlt évben.
De most már kezd összeállni a kép.
Végre úgy döntött, elhagyja magát. Ezért ölte meg?
Nincs bizonyítéka. A maga szava áll szemben az enyémmel.
Nem.
A maga szava áll szemben Rebeccáéval.
„Gyere Mandersbe, amint ezt megkapod!”
„Mondanom kell valamit,
mielőbb találkoznom kell veled. Rebecca!”
Mutassa!
- Kifelé! - Csak provokál, Maxim!
Bizony! Csak provokál, Max!
Igazából csak meg akartam köszönni.
A nagylelkűségét az évek során,
hogy ily sokunkkal megosztotta a nejét!
Azon tűnődtem, esetleg az újnál is próbálkozom majd.
Ez a hirtelen harag, amiről beszéltem.
Mennyit akar?
Ez itt okosabb, mint amilyennek látszik.
Mintha vérfolt lenne.
Ajjaj!
De igaza van.
Nem vagyok gazdag, Max.
Ahhoz túl sokat játszom,
viszont van egy kellemes, megszokott életstílusom.
Úgy vélem, ki tudnék jönni úgy...
tízezer fontból, cserébe az üzenetért,
és a hallgatásomért, amikor holnap tanúskodom.
Ez zsarolás.
- Mit művelsz? - Hívom a rendőrséget.
Jó. Hívja csak!
Talán egy cellába kerülünk.
De nem sokáig.
Gondolom, magára kötél vár, Maxim.
Welch nyomozó kérésére
változott a ma reggeli eljárásrend.
Most következik
Mrs. de Winter házvezetőnője, Mrs. Danvers.
Igaz, hogy Manderley-ben nem sok
történik az ön tudomása, jóváhagyása nélkül?
A feladatom a ház gördülékeny működtetése.
Így szerzett tudomást
a néhai Mrs. de Winter kapcsolatáról Mr. Favell-lel.
Tudtam, hogy bensőséges a viszonyuk.
Az úrnő magánéletébe nem folytam bele.
És ez így helyes.
De mivel a körülmények megkívánják,
megoszthatná a bírósággal, amit tegnap este közölt velem.
Egy Mr. Favellnek címzett üzenetről van szó.
Javasoltam neki, ossza meg önnel.
Mr. de Winter nem akarta, hogy a bíróság tudomást szerezzen róla.
Igen.
Az üzenetben Mrs. de Winter odahívta Mr. Favellt a házba...
az úrnőm halála estéjén.
Mr. de Winter pénzt ajánlott az üzenetért.
- Az üzenetet Rebecca de Winter írta. - Igen.
Azt írta, sürgősen közölnie kell valamit.
És mennyit kínáltak Mr. Favellnek?
Tízezer fontot.
Egy csekk...
amit Mr. de Winter állított ki, az üzenetért cserébe.
Hol áll ez rajta? Ez csak egy csekk!
Csendet! Asszonyom!
Mrs. Danvers, maga szerint valószínű, hogy Rebecca de Winter öngyilkos lett?
Nem, uram. Nem gondolom.
A halála előtti hetekben
fáradékony volt és émelygett.
És kérte, engedjem ki a nadrágjai derekát.
A hasa kikerekedett.
Az úrnője Londonba ment a halála napján. Mondta, miért?
- Nem. - Különös.
Valami személyes ügy lehetett, ha nekem sem mondta el.
Például látogatás az orvosánál.
Nem a család orvosánál, hanem egy diszkrétebbnél.
Távol a kíváncsi szemektől,
mintha nem akarta volna, hogy más tudjon az állapotáról.
Amit csak a szeretőjével, Jack Favell-lel kívánt megosztani.
Te mocskos gyilkos! Mocskos gyilkos vagy!
A gyerekemet várta! Remélem, felakasztanak!
Megölted Rebeccát!
Kétfajta ítélet lehetséges.
Uram, remélem, egyetért: öngyilkosságra nincs indíték.
A gyilkosság indítéka viszont egyértelmű.
A meghallgatást berekesztem, bűnügyi nyomozás indul.
Hölgyeim és uraim, a tárgyalást elnapolom!
Senki sem áll a törvény felett.
Vegye le rólam a kezét!
Mrs. Danvers!
Hallgass! Nincs bizonyíték!
Határidőnaplók, naplók, címek,
kiadások, mindet hozzák ide!
Járt az orvosnál, és fizetett neki.
Hívják végig a londoni nőorvosokat!
Elnézést, van házkutatási parancsuk?
Mrs. de Winter!
- Frank! - Mi az?
A csekkek, a banki kimutatások!
Bármi, amin ott áll az orvos neve, címe!
Értem. Itt van! Tudom, mi kell magának!
- Egy orvos kell! - Az ő orvosa? Itt van.
DR J. BAKER & TÁRSAI
Csak ez lehet!
Szégyellje magát!
Szégyellje magát, hogy az ő oldalára állt!
Nem álltam senki oldalára, Mrs. Danvers. Én...
Maga, Frank! Aki nappal Mr. de Winter talpát nyalta,
éjjel meg a csónakház ajtajánál nyüszített!
Zokogott, mint egy kisfiú!
Mindannyiukat megvetette!
A férfiakat Londonban, a partikon Manderley-ben!
Maguk csak játékszerek voltak számára!
Miért is ne szórakozzon egy nő?
Az én Rebeccám úgy élte az életét, ahogy kedve tartotta.
Nem csoda, hogy egy férfinak meg kellett ölnie.
Bizonyára fájt.
A tudat, hogy az egyetlen barátja a sírba vitt egy ilyen titkot.
Csomagoljon, Mrs. Danvers!
Elvárom, hogy estére távozzon.
DR J. BAKER ÉS TÁRSAI
- Kisasszony? - Elnézést, itt maradt a táskám!
Kinél járt, kisasszony?
Dr. John Bakernél.
Köszönöm.
Itt várjon!
- Dr. Baker, uram! - Jó estét, Tas!
„Danvers.”
Annyi betegem van.
Nem emlékszem rá.
Talán eszébe jut az aktája láttán.
Jobb lesz elolvasni az aktát.
Mindent megteszünk, hogy segítsünk.
Ajjaj! Ez nincs rendben.
Hová tűnt?
Kicsoda?
A fiatal nő, aki itt volt.
Nincs itt.
Beszélek a titkárnőm fejével.
Talán ő tette máshová.
Ez a lány kijuthatott innét valahogyan?
...MÉLYEN BEÁGYAZOTT DAGANAT A MÉHBEN. ...ROSSZINDULATÚ MÉHRÁK.
Elolvastam. Az áll ott, amit dr. Baker leírt.
Rebecca Danvers. Igen, már emlékszem! Rémes történet.
Ez nem az igazi neve volt. És nem volt terhes.
Akkor miért használt álnevet?
Miért jött el Londonig,
magához, és nem a család orvosához?
Talán meg akarta kímélni a családját a hírtől.
Hogy a gyerek nem a férjtől van?
Felügyelő úr, én nem olyan nőorvos vagyok!
Nem szülész. A szakterületem az onkológia.
A szaporítószervek rákos megbetegedéseit kezelem.
Puffadás, fáradtság. Jellegzetes tünetek.
Rákos volt.
Ezt akarta közölni Favell-lel.
Ez nem bizonyítja, hogy öngyilkos lett.
Nyilván nem akart szenvedni.
Igen, ezt nekem is mondta.
A tünetek észlelésekor már súlyos beteg volt.
Áprilisban jött el,
májusban már egyértelmű volt, hogy gyógyíthatatlan.
Csak hetei voltak hátra, és nagy fájdalmak elé nézett.
Hogy csinálta?
Kivitte a hajót, és léket vágott rajta.
Hogy vízbe fulladjon.
Szerencséje volt, Max!
Fogadok, azt hiszi, győzött.
A törvény talán nem éri utol. De én igen.
Van még valami mondanivalója?
Akkor mondja most!
Tudod, miért gyűlölöm igazán Rebeccát?
Azért, amit elvett tőled.
Az már örökre oda. A mókás, fiatal, elveszett tekintet, amit úgy imádtam.
Már nem az az ember vagy.
Emiatt ne gyűlöld őt!
Mi ég? Uramisten, ez Manderley!
Gyerünk! El innen!
Le a pázsitról! Gyorsan!
Frith, le a pázsitról!
Vannak még bent? Mind kijutottak?
- Nem tudom, uram! - Jól vagy? Mi történt, Clarice?
- Láttam őt! - Miről beszélsz? Kit láttál?
Mrs. Danverst!
Segítsen neki! Hol vannak a tömlők?
- Hová ment? - A csónakházba!
Mrs. Danvers! Kérem!
Jöjjön onnét!
A segítségemet kérte. Hát tessék!
Kérem, Mrs. Danvers!
Megölte az egyetlent, akit szerettem.
Manderley nem lehet a magáé.
Tudja, a miénk volt.
Nem kell megtennie.
Tudom, hogy kitart majd a férje mellett. De sosem lesz boldog.
De igen.
Éjszaka álmomban megint Manderley-ben jártam.
Mrs. Danversről és Rebeccáról álmodtam.
De ma reggel felébredtem, és magam mögött hagytam a holtakat.
Miközben itt ülök a tükör előtt levegőtlen kis szobánkban, Kairóban,
ami csak újabb állomás egy igazi otthon felé, ami után kutatunk,
látom a nőt, akivé lettem.
Tudom, helyesen döntöttem...
hogy megmentsem az egyetlent, amiért érdemes tűzbe menni.
A szerelmet.
DAPHNE DU MAURIER REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Csonka Ágnes