Downloaded from YTS.MX
[Alaize på franska] Det är lustigt,
Official YIFY movies site: YTS.MX
när man ser den senaste Marvelfilmen Avengers,
så är det ett gäng
superhjältar...
...som försöker rädda
mänskligheten,
rädda
människor
och kämpa
för att lyckas.
Vi är faktiskt rätt lika dem.
[motiverande musik spelas]
[Alaize] Vi är alla superhjältar,
för vi har alla varit med om en tragedi.
Vi har varit med om nåt
som hindrat oss från att lyckas.
Det är vår styrka.
Livet är en kamp.
Vi försöker rädda världen.
[Gonzalez på engelska] I de olympiska spelen blir hjältar till.
Till de paralympiska spelen kommer hjältar.
[motiverande musik spelas]
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
[Bebe Vio] Som tolvåring var jag med i scouterna.
Man fick smeknamn i gruppen.
Jag kallades Fågel Fenix.
Fenix kan nämligen leva, dö, brinna och återuppstå.
Scoutgruppen följde mig genom varje etapp,
levande, brinnande, döende och återuppstånden.
När jag var liten sa min tränare till mig:
"Paradiset finns,
och det är de olympiska spelen.
Du måste bara jobba hårt, dag ut och dag in, och göra ditt bästa
för att nå de olympiska spelen."
Så jag drömde om OS.
Sen blev det de paralympiska spelen, men det är nästan detsamma.
[otydligt prat]
När jag var 14 år bar jag facklan
och representerade framtida paralympier.
[åskådarna klappar och jublar]
[Gonzalez] I de paralympiska spelens historia
har det gått upp och ned,
ett bra år, ett mindre bra år.
Vill man välja ett ställe där det verkligen kan gå bra,
så blir det London.
Den paralympiska rörelsen föddes där.
Det handlar om att organisera evenemang, vara kreativ och utmana stereotyper.
Och London är världens huvudstad.
[reporter 1] Man förbereder nu de paralympiska spelen i London 2012.
[reporter 2] Enligt stiftelsen Mencap
är antalet hatbrott mot funktionsvarierade rekordhöga,
så allt som kan förbättra inställningen till funktionsvariation är viktigt.
[Gonzalez] När jag berättade för kollegor
att jag hade jobbintervju för de paralympiska spelen
sa de "Engagera dig inte i det.
Det är sport för funktionsnedsatta.
Det är komplicerat, inte riktig sport."
[reporter] Alla blickar riktas mot de paralympiska spelen
när deras emblem ersätter de fem ringarna.
Fyra, fem dagar innan OS var över
såg man plötsligt stora svarta reklamaffischer
där det stod: "Tack för uppvärmningen".
Det var reklam för paralympics...
"Tack för uppvärmningen."
Jag vet inte om OS-arrangörerna gillade det,
men själv blev jag berörd.
Philip vill inte komma tvåa. Han vill vinna.
[kommentator] Craven har bollen.
[Gonzalez] Han var idrottare
och ville ge andra idrottare bättre möjligheter än han haft.
[kommentator] Där sätter Phil Craven två till.
Xavi Gonzalez, en bra kille.
Om inte ordföranden och vd:n kommer överens är det kört.
Vi ville förändra folks bild av funktionsvarierade.
[åskådarna jublar]
[Alaize på franska] Det var ett hem för...
...alla länder.
VÄLKOMMEN TILL DEN PARALYMPISKA BYN
Det är mer som en lagsport.
Vi är sammansvetsade. När vi tävlar
hejar vi alltid på varandra.
[Matt Stutzman på engelska] Hela stämningen,
känslan av att vara en del av nåt större, det var otroligt.
[Ellie Cole] Det är som ett outtalat uppdrag.
Alla paralympier har fått höra,
om och om igen, att livet kommer att bli hopplöst.
[åskådarna ropar taktfast]
[Stutzman] Det irakiska laget var bara nån meter från oss.
Och folk i vårt lag hade skadats i Irak.
Sånt borde världen se mer av.
[upplyftande musik spelas]
Det är dags för öppningsceremonin.
[folk jublar]
[Stephen Hawking]
De paralympiska spelen handlar om att förändra bilden vi har av världen.
Vi är alla olika.
Det finns ingen vanlig standardmänniska.
[Craven] Vi behövde flera scener där de kunde uppträda,
visa upp sig och inspirera världen.
Det är i de paralympiska spelen som rörelsen får synas.
Det är genom dem som rörelsen utvecklas.
Härmed inviger jag de paralympiska spelen i London 2012.
[reporter] Där är den, Agitos,
den paralympiska symbolen som hänger på den vackra Tower Bridge i London.
Det är mitt första paralympiska spel. Jag ska bara fylla 19.
God morgon!
[Jonnie Peacock] Man oroar sig för skräckhistorierna
om paralympiska spel med tysta läktare.
Man vet aldrig hur det blir förrän man är där.
[Tatyana McFadden] Det är aldrig likadant.
Så jag var rädd och nervös.
[Peacock] Man förs in under arenan,
för där finns en bana där alla förbereder sig.
Alla idrottare är tillsammans. Det är allvar.
[Hertigen av Sussex] Många hade fått höra
att det skulle bli misslyckat, med låg biljettförsäljning.
[åskådarna jublar högt och applåderar]
Arenorna var fullsatta.
Det var fantastisk idrott.
-[åskådarna jublar] -[kommentator] Vilket otroligt slag!
Det måste bli det här mästerskapets slag.
Men det de såg var bättre än självaste OS.
[man] Färdiga...
-[motiverande musik spelas] -[åskådarna jublar]
[kommentator] Stämningen är elektrisk!
Zhang är på insidan, Dave Weir tar ut i svängarna.
Dave Weir behöver allt självförtroende
och all styrka han har, för det är så jämt. Zhang!
Dave Weir tar ledningen. Dave Weir har vunnit igen!
Kvällen har varit storartad.
[Sussex] För mig och alla andra, särskilt barn...
...att få se människor
åstadkomma det de åstadkommit,
det kan man inte läsa sig till,
man kan inte lära sig det i skolan,
för det ger inte samma inspiration
som att se nåt man fått höra är omöjligt.
[presentatör] Mina damer och herrar, dags för finalen
i hundra meters frisim för damer,
Australien, Ellie Cole.
[folk jublar]
[visselpipa blåser tre gånger]
[Cole] Folk ser så olika ut i de paralympiska spelen
jämfört med OS. I OS ser alla kroppar likadana ut.
I de paralympiska spelen är alla olika.
[visselpipa blåser]
Det är skrämmande precis innan man ska tävla i de paralympiska spelen.
-[presentatör] På era platser. -[startsignal ljuder]
[Cole] Man träffas av det kalla vattnet och tänker: "Nu gäller det.
Nästa minut är antagligen den viktigaste i mitt liv."
Jag vill att så många som möjligt ska se de paralympiska spelen,
för om mina föräldrar känt till dem
när jag var tre hade de haft mycket mer hopp
om vad funktionsvarierade klarar.
[Coles mamma] Ellies första steg.
Kom igen, Ellie.
[Cole] Jag föddes frisk,
men en dag när mamma bytte blöja på mig
fick hon syn på en knöl bakom mitt högra knä.
Läkaren sa
att jag hade en ovanlig form av cancer, neurosarkom.
-[Coles pappa] Ellie? -Ja?
-[Coles pappa] Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Så jag fick cellgiftsbehandling.
Men behandlingen
gjorde mig sjukare än cancern
och tumören blev inte mindre.
Mina föräldrar tvingades ta beslutet att låta amputera benet
strax efter att jag fyllt tre år.
[Coles mamma] Idag sa hon: "Jag vill ha tillbaka min fot."
-[skrockar] -[kvinna] Toppen.
Visst är det här din fot, Ellie?
Den kommer du att ha kvar.
[Cole] Jag frågade mamma
varför hon var så rädd för att låta amputera mitt ben.
Hon var orolig att jag skulle bli en annan flicka.
Mina föräldrar kände ingen med funktionshinder
och de var jätteoroliga att de möjligheter i livet
som jag haft när jag föddes nu skulle tas ifrån mig,
på en enda dag.
Bor man i Australien måste man kunna simma.
[Coles mamma] Ellie, räta ut armarna. Ellie? Raka armar.
Jag simmade i cirklar ett bra tag.
Simning var en av de få sporter där jag som barn
inte kände mig funktionsnedsatt.
Så jag älskade att simma.
Jag ville bli balettdansös,
för jag hade sett Svansjön.
De rörde sig så elegant. Jag ville vara sån.
Tydligen har jag en av de mest eleganta simteknikerna
i australienska simlaget, antagligen för att jag gillar den biten.
[kommentator] Ellie Cole från Australien
gör sitt livs simprestation, 20 år gammal.
[Coles mamma] Heja, Ellie!
[kvinna] Kom igen, Ellie!
[Cole] Ända sen jag var yngre har jag ogillat att förlora.
[kvinna] Kom igen!
[Cole] Jag ville bli snabbast i laget
fastän jag var enbent.
[kommentator] Cole tar ledningen.
Hon är verkligen i form. Cole, framme i sjätte banan.
[jubel]
[kommentator] Ellie Cole, helt fenomenal!
[Cole] Att kunna göra mamma så glad
är det positiva med att vara sjuk.
[Vio] Jag deltog inte i spelen, men var ändå närvarande
under de paralympiska spelen.
[på italienska] Hej, jag heter Bebe. Idag är jag kommentator för första gången.
[på engelska] Jag har träffat en massa idrottare och föll för dem allihop,
för när man träffar nån vill man veta vad som hänt.
Varför sitter de i rullstol? Varför saknar de armar och ben?
Man får höra både roliga och sorgliga berättelser.
"Berätta vad som hänt." [skrattar]
[kommentator på franska] Finalen i längdhopp...
[på franska] Det var första gången...
...jag såg en så fullsatt arena.
[skriker]
[kommentator] Jean-Baptiste Alaize är en av favoriterna.
-[skriker] -[åskådarna jublar högt]
[jubel avtar]
[Alaize] Jag valde längdhopp
för att jag ville fly från nåt.
En känsla av
att ge mig av och aldrig komma tillbaka.
Av att flyga
och fly...
Jag fick se så mycket på kort tid som barn.
Jag var med om det värsta man kan som barn.
Jag förföljdes av en mardröm.
Det var svårt att gå vidare, att glömma.
Jag överlevde inbördeskriget i Burundi 1993.
Jag minns allt som om det vore igår.
Hutuerna ville utrota alla tutsier,
så de dödade mödrar och barn.
Jag var tre år.
Jag förstod inte vad som pågick, varför de gjorde så.
Jag och mamma försökte fly från mördarna,
men...
...inte snabbt nog.
De högg mig med machete fyra gånger. Det var så jag förlorade benet.
Ännu ett hugg mot armen.
Och här, mot huvudet, och ett på ryggen.
Efter det tvingades jag bevittna...
Jag tvingades se på när de mördade min mamma.
Ja.
Jag vaknade på sjukhus. Hade jag varit död i fyra, fem dar?
Jag hade inre och yttre blödningar.
Helt otroligt. Tre år gammal och jag överlevde...
...massakern.
Sen fick jag ta mig tillbaka till livet på ett barnhem. Ensam och övergiven.
[flämtar]
Varför gillar jag att springa och hoppa?
Det är som att fly från det som hände.
[flämtar]
Jag springer för att komma bort.
Att falla och resa sig igen. Det är en del av livet.
Det är viktigt för många. Och jag insåg det tidigt.
Idrotten blev min räddning.
[skriker]
På mitt första OS lärde jag mig inget om seger,
men desto mer om ödmjukhet.
[Gonzalez på engelska] Inom paralympisk idrott har alla en berättelse.
Det handlar om att överkomma hinder,
att åstadkomma det de vill,
att gå vidare och leva livet, fastän andra tror att de inte kan.
[åskådarna jublar]
Som barn hade jag många drömmar.
Jag ville bli BMX-cyklist och tänkte göra bakåtvolter och sånt.
Jag sa till pappa att jag skulle bli som Michael Jordan
på den tiden han var stor.
[kommentator 1] Han tog den på insidan. Nu är det dags igen.
-[visselpipa blåser] -[båda kommentatorer] Åh!
Jag skulle aldrig bli Michael Jordan.
Aldrig.
Jag är för kort.
Men det jag lockades mest av var bilar.
Jag kan köra bil med fötterna och köra snabbare än nästan alla.
Bilen delar inte in förare i fack.
Den bryr sig inte om ifall man har armar eller ej.
Den vill bara att man kör.
Det var därför jag föll för bågskytte.
Bågen vill att man skjuter med den.
Läkarna hittade ingen medicinsk förklaring
till att jag föddes utan armar.
Jag bara är sån. God jul. [skrockar]
Mamma och pappa brukar berätta om hur och varför de adopterade mig.
De hade inte tänkt adoptera ett funktionsvarierat barn.
Nån ringde dem och sa:
"Vi har ett barn. Kom och titta på honom.
Förresten, han har inga armar."
De sa: "Vi bör nog tänka på saken."
De tog med mig på restaurang och jag la ansiktet i maten,
som... [skrockar]
Jag åt som ett djur, och med all rätt.
Mina två storasystrar och min storebror var där och mina föräldrar sa:
"Märker ni hur alla på restaurangen stirrar på honom?
Vill ni ha det så?"
De sa: "Vi går inte härifrån utan honom."
Så de tog på sig utmaningen att lära mig att anpassa mig till världen,
snarare än tvärtom.
Så redan när jag var liten
sa de: "Vi vet att du klarar det. Du fixar det."
Jag sa: "Nej, jag har inga armar. Hjälp mig."
De sa: "Nej, tyvärr. Du kommer nog på nåt."
[skrockar]
Efter nåt år
började jag gilla friheten med att prova nya saker.
Jag minns att jag såg min bror klättra i ett äppelträd.
Jag ville också göra det.
Jag minns att pappa sa: "Sätt igång och klättra.
Men om du klättrar upp själv
får du klättra ner själv också."
Jag var fast däruppe i 40 minuter.
Men de hjälpte mig inte och jag kom ner. Det lärde mig nåt viktigt.
Trots att jag inte har armar
kan jag göra samma saker som alla andra.
Jag måste bara försöka.
Om det inte vore för allt det
hade jag inte försökt rida på en tjur, och det har jag gjort.
Så fick jag min första hjärnskakning.
Men om de varit strängare hade jag inte gjort det.
[presentatör] Matt Stutzman representerar USA.
[åskådarna jublar och applåderar]
[Stutzman] Vi gjorde en hjärnscanning på mig en gång.
De insåg att i en genomsnittspersons hjärna
är delen som styr fötterna stor som en ärta
medan min antagligen är lite mindre än en baseball.
Det känns som om det var min gåva.
Jag har turen att kunna använda mina fötter som händer.
[åskådarna klappar och jublar]
Man har antytt att det raggas en del i OS-byar.
[skrattar]
Hur var det i den paralympiska byn?
Fick du komma till?
[publiken skrattar]
Jag kan inte svara på det.
-Kom igen! -Låg du inte med nån där?
[publiken skrattar]
[reporter] Jonathan Peacock från Shepreth i Cambridgeshire
fick operera benet ännu en gång för några veckor sen.
[Peacock] I alla intervjuer 2011...
...var första frågan: "Hur förlorade du benet?"
Månaderna före och efter London
handlade det bara om idrotten.
Fokus gick från min berättelse till idrott,
och det var otroligt för mig att se.
Jag har alltid sprungit 100 meter.
Antagligen för att jag var för lat för att springa längre.
Ja, 100 meter passar mig perfekt.
[kommentator] Och nu en världskändis,
Oscar Pistorius, tidernas mest kända paralympier,
som ska springa mot innehavaren av världsrekordet, britten Jonnie Peacock.
[åskådarna jublar]
[Peacock] Det är stora namn i loppet. Jag blir glad om jag får medalj.
[kommentator] Här har vi Pistorius.
[Peacock] Före loppet minns jag att Oscar kom fram till mig och sa:
"Får jag be en bön för dig?"
Han tog min hand
och bad till Gud att det skulle gå bra för mig.
Han sa: "Det här är din chans."
Jag såg upp till honom för allt han gjort för paralympisk idrott.
Han var så klart min idol.
Oscar var spelens ansikte utåt.
[kommentator] Nu hejar man på Pistorius.
[åskådarna jublar högt]
Jag hade nöjt mig med en liten hejaramsa.
[kommentator] Och här har vi Peacock.
[jublandet blir högre]
Jag kunde inte tro det.
Jag hörde folk ropa mitt namn. Det var absurt.
[åskådarna] Peacock! Peacock! Peacock!
[Peacock] Sånt händer inte inom friidrott. Det ska vara dödstyst.
Så jag bad alla att vara tysta.
[kommentator 1] Peacock ber dem att vara tysta.
Han vill ha lugn och ro och publiken får respektera det.
Plötsligt ligger vi i startblocket.
[presentatör] Än en gång, var tysta inför start.
[kommentator 2] Det är otroligt spänt på arenan.
[presentatör] Färdiga...
[startskott avfyras]
[åskådarna jublar]
[intensiv musik spelas]
[Peacock] Jag minns inget av de första 60 metrarna.
Vi får lära oss det.
När startskottet går springer man utan att tänka.
Vid det laget ledde jag.
Men problemet är att jag plötsligt fokuserar på fel saker.
Jag kunde bara tänka på att Oscar skulle springa om mig,
för i alla tidigare paralympiska finaler
sprang Oscar om mig med en benlängd på mållinjen,
med jätteliten marginal.
Jag blev skitstressad. [skrockar]
Jag blev jättespänd
och försökte kämpa för att nå mållinjen.
[kommentator] Den viktiga starten går bra för Peacock. Han är före Pistorius.
Browne försöker hänga på! Peacock leder!
Pistorius börjar komma ikapp.
Peacock tar hem guld åt Storbritannien!
[åskådarna jublar]
[man skriker och jublar]
[Peacock] Jag sprang över mållinjen och tänkte: "Herregud, jag har vunnit."
-[otydligt] -[triumferande musik spelas]
Jag såg mitt namn på första plats och kunde inte tro det.
[reporter] Jag har hört det beskrivas
som den viktigaste idrottskvällen i paralympisk historia.
-Stämmer det, Oscar? -Absolut.
Det visar hur stor idrotten har blivit.
[åskådarna jublar]
[Eva Loeffler] Jonnie Peacock sprang,
med 80 000 åskådare på den olympiska arenan.
De klappade och hejade inte
för att det var funktionsvarierade som sprang,
utan för att det var riktigt bra idrott.
Det fick mig att inse vad paralympics betyder.
Min far satte igång nåt fantastiskt.
Jag är jättestolt över honom.
Han var neurokirurg och neurolog.
Han förväntades bli en viktig person i Tyskland.
Han var i trettioårsåldern, på väg upp i karriären
och med två barn,
när allt plötsligt togs ifrån honom.
[barn ropar]
[reporter] Det är en stor dag i Berlin. Den olympiska flamman är här
efter en 300 mil lång resa från Grekland.
OS I BERLIN 1936
[talar tyska]
[Loeffler på engelska] Hitler kom till makten
och sa direkt att judiska akademiker,
lärare, forskare och läkare
inte längre fick arbeta på vanliga sjukhus och universitet.
[åskådarna jublar på tyska]
[Loeffler på engelska] Så han blev av med jobbet bara för att han var jude.
Han blev chef för det judiska sjukhuset i Breslau,
för han fick jobba på ett judiskt sjukhus.
[Guttmann] Den 9 november körde jag till synagogan.
Den brann och hundratals människor stod runtomkring.
SS-män spelade boll med böneböckerna.
Jag stod där och insåg att tårarna rann.
Men jag bestämde mig snabbt för att hjälpa ansatta människor.
[Loeffler] Under kristallnatten, då många judar misshandlades,
kom ett sextiotal män till sjukhuset.
Min far sa: "Ni måste ta emot alla som kommer."
[Guttmann] I min ställning kunde jag hjälpa andra.
Oavsett om de var kristna eller judar.
Jag kunde gömma dem för Gestapo.
[Loeffler] Nästa dag ringde Gestapo och sa:
"Kom genast till sjukhuset."
Mamma sa till min far: "Ta på dig stövlar och rocken."
Hon trodde att han skulle skickas till koncentrationsläger.
[Guttmann] När jag kom till sjukhuset
satt tre SS-officerare där.
"Sextiofyra personer lades in. Hur förklarar du det?"
Jag gick igenom vartenda fall
och hittade så klart bara på diagnoserna.
Av de 64 räddade jag 60.
[Loeffler] Jag minns att min mor grät när vi åkte in i Frankrike.
Det gjorde starkt intryck på mig.
Hon lämnade sin familj och visste vad som kunde hända.
Det regnade när vi kom till England.
Allt var nytt. Språket var annorlunda. Jag var rädd.
Det var en lång kö med flyktingar, för vi var flyktingar.
[Guttmann] Immigrationsofficeraren kom in och sa:
"Vilka är barnen längst bak?"
Min fru sa att det var våra barn.
"Gå före då. Barn ska inte stå där det är dragigt."
Vi blev helt paffa.
Efter allt vi hade gått igenom i Tyskland
och så sa den enkla mannen att barn inte ska stå i draget.
Det fick mig att tro på mänskligheten igen [knäpper med fingrarna]
och den har inte gett vika.
[publik applåderar]
[reporter] Nu ska vi få veta vilken stad
som ska efterträda London och hålla OS 2016.
Jag vill tacka de fyra städerna för de utmärkta bidragen.
[man] Madrid! Madrid!
[otydligt prat]
-Rio de Janeiro! -Brasilien!
Men bara en stad kan vinna.
Då ska vi se.
Jag har äran att tillkännage
att den trettioförsta olympiaden ska hållas i staden...
...Rio de Janeiro.
[åskådarna jämrar sig]
[presentatör] Vänta nu.
Förlorade Chicago?
[åskådarna jublar]
Det var magiskt. Det var som att nå nirvana.
Vi skrek, kramade varandra och grät.
Sen inser man att man kramar Pele.
Vi var i en annan dimension.
När vi ansökte om OS och de paralympiska spelen
kändes just de paralympiska spelen spännande,
och vi var en viktig del i ansökan.
Jag är född i Rio så för mig var det en dröm som blev verklighet.
Andrew förvandlade Brasilien till en viktig paralympisk nation.
[Parsons] Min dröm var att Brasiliens paralympiska kommitté
skulle bli en av de viktigaste i mitt land.
[reporter] Rio de Janeiro blir den första latinamerikanska stad
som hyser OS.
Efter London var världens, medias och sponsorernas
förväntningar skyhöga.
Vi fick inte misslyckas.
[körmusik spelas]
[Vio] Jag drömde om Rio de Janeiro.
Jag insåg att min dröm kunde bli verklighet.
Jag föll för fäktning när jag var fem år.
Jag fäktade på nationell nivå i sex år.
Jag var rätt duktig.
När jag var 11 år var jag på fäktningslokalen.
Jag fick riktigt ont i huvudet.
Jag gick hem med ett stort blåmärke på huvudet,
så mamma undrade om jag fäktats utan mask.
Jag sa: "Självklart inte, mamma,"
för jag var lite galen som barn.
Jag hade tur, för 97 % dör under de två första timmarna.
Sjukdomen heter hjärnhinneinflammation.
Hjärnhinneinflammation.
[dramatisk musik spelas]
Sen minns jag inget, för jag hamnade i koma.
Det blir som en implosion.
En del av min kropp försökte döda mig.
Det var som en match.
Jag måste fäktas för att vinna mot sjukdomen.
Det var inte svårast för mig, utan för min familj.
Varje kväll gick de hem, för de kunde inte stanna på sjukhuset.
De sa: "Hej då."
Man vet inte om det är "arrivederci". På italienska betyder det "vi ses",
eller om det är "adjö".
Några dar senare amputerade de mina armar.
Sjukdomen skulle ge med sig efter amputationen.
Jag skulle inte oroa mig.
Men sjukdomen kom tillbaka.
"Vad ska vi göra? Vi kan amputera benen."
Mina föräldrar var jätterädda, så jag bestämde åt dem.
Finns det en procents chans att överleva, så amputerar vi benen.
Men kan du leva utan ben? Och armarna?
Innan jag blev sjuk hade vi inte sett nån utan ben,
eller nån i rullstol. För mig var rullstolar för gamla.
Jag var 11 år. Jag var bra i skolan och idrott.
Varför hände det mig?
Det finns en massa bovar i fängelse. Låt nåt sånt tråkigt hända dem.
Jag hade aldrig gjort nåt riktigt illa. Varför jag?
Men om man frågar sig det varje dag kommer man ingen vart.
Det finns inget svar, ingen anledning.
Det bara händer. Sånt är livet.
[skrattar]
[Vio och man skrattar]
[Vio] Men det lustiga är att man bara kör på,
man får lära sig allt stegvis.
Att gå, äta, borsta tänderna. Allt är nytt,
för man har glömt alla rörelser.
[man talar italienska och skrattar]
[Vio] Det viktigaste var att börja fäktas igen.
Jag ville känna lukten av fäktningslokalen.
Jag gillar doften.
Det är som parfym. Man gillar den trots att det luktar illa.
Så jag gick dit och såg två i rullstol fäktas. Jag sa:
"Hallå, vad är det där? Det är inte fäktning.
Det är nåt för funktionsnedsatta. Det vill inte jag göra."
Pappa tejpade fast floretten på handen på mig
och så började jag fäktas. Jag föll för det igen.
Man måste vara klar i sinnet och beredd på allt.
Det jag gillar är att man inte får vara rädd
om man ska vinna. Och jag älskar att vinna.
Man ser världen på ett annat sätt med masken på.
[sopran sjunger]
Min favoritvärld är den när jag har masken på.
[sopran fortsätter sjunga]
Jag har haft turen att få uppleva två favoritögonblick i livet.
När jag var yngre drömde jag om OS,
men efter sjukdomen glömde jag bort det.
Men när jag började fäktas igen
insåg jag att jag kanske inte behövde skrota drömmen.
[Loeffler] Min far sa: "Jag drömmer om en tid
då funktionsvarierade ska få delta i de olympiska spelen."
Alla tänkte: "Vilken galen idé."
[maskingevär avfyras]
Skadade man ryggmärgen 1944 hade man små chanser.
[Craven] De fraktades hem till Storbritannien i öppna kistor.
Läkarna ansåg att det inte fanns nåt att göra.
De kunde inte kriga, så man pumpade dem fulla med morfin.
De dog av en infektion inom ett halvår.
[Loeffler] När man skulle öppna centret för ryggmärgsskador
i Stoke Mandeville ville ingen ta på sig det,
för patienterna dog.
När de erbjöd min far jobbet hade han många idéer om hur han kunde hjälpa till.
Han sa ja direkt.
Han gav dem fantastisk vård och vände på dem varannan timme.
Det satte punkt för liggsåren och de överlevde.
Eftersom han inte hade personal
stannade han på sjukhuset och hjälpte till att vända på patienterna varannan timme.
Han var aldrig hemma. [skrockar]
Jag visste att han var en duktig läkare
och att han gjorde nåt speciellt.
Jag hade varit död om det inte varit för honom.
[Guttmann] Dubbelsidig förlamning är inte slutet.
Det är början på ett nytt liv.
Sir Ludwigs mål var enkelt.
Han ville att patienterna skulle bli skattebetalare.
[Parsons] Det innebär att vara medborgare,
inte bara överleva.
Det handlar om att bidra, att vara vän, familjemedlem,
man eller hustru, nån som alla andra.
[Guttmann] Jag insåg att det hade varit en försummelse
att inte ha idrott med i rehabiliteringen av funktionsnedsatta.
Det var nog min bästa idé som läkare.
[Sussex] Idrotten är betet. Det finns inget annat i världen
som kan rädda en från mörkret som idrott.
När jag såg hur idrotten anammades av de förlamade
kändes det logiskt att starta en idrottsrörelse.
Den första tävlingen var mellan förlamade före detta militärer, bara 16 stycken...
SPELEN I STOKE MANDEVILLE 29 JULI 1948
...den 29 juli 1948, samma dag
som de olympiska spelen invigdes i London.
OS I LONDON 29 JULI 1948
[blåser i visselpipa]
[Loeffler] De tränade hela tiden
för att komma i bättre form och bli snabbare.
Rörelsen tog fart.
[reporter 1] Arton länder är en rekordanmälan för det paraplegiska...
[reporter 2] Tjugotvå länder representerades i årets...
[reporter 3] Tjugosex länder deltog i spelen i Stoke Mandeville.
Det växte jättesnabbt.
PARALYMPISKA SPELEN ROM - 1960
De första paralympiska spelen hölls i Rom.
Många trodde att det handlade om förlamning,
men det betydde att spelen var parallella med OS.
[Parsons] Guttmann var smart som insåg att idrottsrörelsen
är viktig för att påverka folks uppfattning om funktionsvarierade.
-[triumferande orkestermusik spelas] -[åskådarna klappar rytmiskt]
PARALYMPISKA SPELEN I PEKING
[Loeffler] Spelen hölls i Peking i Kina,
ännu ett land där man aldrig såg funktionsvarierade.
De hölls gömda.
[Cui Zhe på mandarin] Eftersom jag blev funktionsvarierad som liten
hade min familj inga förväntningar på mig.
De undrade bara vad jag skulle göra när jag blev stor.
Hur jag skulle försörja mig.
[tränare talar mandarin]
-[Zhe grymtar] -[tränare talar mandarin]
[folk applåderar]
[presentatör talar mandarin]
Kina rekryterade idrottare...
...inför de paralympiska spelen i Peking 2008.
De kom hem till mig och undrade om jag var idrottsintresserad.
Min familj var inte rik.
Det var en dörr som öppnades för mig.
[på engelska] Peking ligger i världens största land.
[presentatör] Folkrepubliken Kina.
[åskådarna jublar högt]
[Gonzalez] Vi bestämde oss för att göra de paralympiska spelen
så bra som möjligt
och på så vis förändra funktionsvarierade människors liv.
[presentatör 1 talar mandarin]
[presentatör 2 på engelska] Mina damer och herrar, dags för tävlingen om guldmedalj.
Nummer tre, Ryley Batt.
[presentatör 1 talar mandarin]
Kina överraskade alla. De lyckades bra med de paralympiska spelen.
Vi kom till finalen och spelade mot USA.
Det ska ha varit över 8 000 åskådare.
[presentatör talar mandarin]
[Batt] När jag hörde om paralympiska spelen
hade jag ingen lust att se på folk i rullstol.
Det är en öm punkt.
Jag ville inte sitta i rullstol. Inget sånt.
-[åskådarna jublar] USA! -[presentatör talar mandarin]
[jollrar]
[Batt] Mamma gjorde ultraljud när hon väntade mig.
Man såg inga tecken på funktionsnedsättning.
Så när jag föddes blev det en chock för min familj...
...att jag saknade ben och några fingrar på varje hand.
Jag har hört att min mormor, som var jättegullig,
inte kunde hålla mig.
Hon kunde inte acceptera mig. Hon och mamma grät i veckor.
De visste inte vad det skulle bli av mig.
-Säg hej till kameran. -Cykel!
-Ja. Cykel. Han säger "cykel". -[kvinna] Cykel.
[Batt] Men det var nåt med morfar.
Han godtog inte ett nej.
Vinka till mamma.
[Batt] Han gav mig en fyrhjuling när jag var i fyraårsåldern.
Mina föräldrar såg på honom och sa: "Varför ger du honom den?
Hur ska han kunna köra den?"
[Batts pappa] Vilken fin fyrhjuling du har. Ja, kör på, Ryley.
Det var den bästa dan i mitt liv när jag satte mig på fyrhjulingen.
Jag minns det än.
Han fick mig att känna mig normal.
[Batts pappa] Se hur pojken kör.
[Batt] Jag minns inte att jag tänkte: "Stackars mig, jag är funktionsnedsatt."
Jag såg mig inte som funktionsnedsatt.
[Batts pappa] Som en apa.
[Batt] Jag förflyttade mig med skateboard.
Jag ville passa in bland kompisarna och vara cool.
Jag var borta från skolan när man skulle välja
idrottsgren, så jag fick rullstolsrugby.
Jag ville hoppa upp i stolen, men skämdes för mycket.
Det gick en vecka. Jag tog en simtur.
När jag kom tillbaka var min skateboard stulen.
Jag vet inte vad som hände, men jag tänkte:
"Ska jag ge rullstolsrugbyn en chans?"
Jag behöver adrenalinkickar.
När man kör på nån är det som en bilolycka.
[reporter] Det är en hård, snabb sport som inte passar mesar.
Det är inte förvånande att rullstolsrugby kallas mördarboll.
[åskådarna] Åh!
Rullstolsrugby passar mig perfekt,
men tonåren var nog den svåraste tiden i mitt liv.
Jag hade en dålig självbild.
Jag ville inte gå ut bland folk
och oroade mig för vad folk tyckte om mig.
Jag åt för mycket och gick upp i vikt.
-[intervjuare] Har du flickvän? -Nej, inte just nu.
Jag går på fester och raggar tjejer ibland, så...
-[intervjuare] Jaså? -Inte så ofta.
-[skrattar] Tar du i lite nu? -Nej.
[båda skrattar]
I Peking 2008 använde jag min naturbegåvning.
Jag var inte tillräckligt vältränad.
Vi förlorade i finalen. Man sviker de andra 11 spelarna.
Jag ogillade min funktionsvariation. Det var en tuff tid.
[presentatör] Paralympiska världsmästare, USA.
[åskådarna jublar]
[Zhe på mandarin] Efter de paralympiska spelen i Peking 2008
fick folk i hela landet en annan attityd till funktionsvarierade.
-[tränare talar mandarin] -[åskådare jublar]
Mitt och min familjs liv
blev mycket bättre efter det.
[Craven på engelska] Före paralympiska spelen
hade Kina en negativ bild av funktionsvarierade.
Men så har det varit i alla länder.
Det händer till och med här, i Storbritannien,
men kanske lite mer subtilt.
[Alaize på franska] Jag blev adopterad i Frankrike.
Det var som att landa på en annan planet.
Jag fick ofta höra att jag var värdelös.
Jag var en jäkla krympling,
en svarting...
Det är...
[gråter]
Jag var liten. Jag förstod inte vad som pågick.
Men när jag berättade för mina föräldrar...
Jag förstår inte varför folk
är så obevekliga mot såna som är annorlunda.
[Cole på engelska] Jag växte upp i Australien
och var ett perfekt mobbningsoffer.
Ett barn
såg att jag var enbent och kallade mig "piraten".
Jag blev så...
[skrockar]
När han sa det igen fick jag nog,
tog av mig protesen och kastade den över klassrummet.
Den träffade honom.
Det var första skoldan. Jag blev aldrig retad igen.
[Craven] Mitt hjärta fungerar. Min hjärna också.
Jag är här. Hindra mig inte, för det tillåter jag inte.
Ge oss en chans, så visar vi vad vi går för.
Och annars tar vi chansen själva.
SYDAFRIKA
[Ntando Mahlangu] Jag kommer från landsbygden.
Jag förstår när man döljer saker.
Det var konstigt.
Förr i tiden
gömde man undan barnen,
för familjen såg det som en förbannelse att få ett funktionsvarierat barn.
Vissa vill inte se dem.
[gepard spinner]
Från ett till tio år var jag fast i en rullstol.
Man ser inte samma sak som andra.
Man ser inte sin framtid.
En välgörenhetsorganisation...
...hjälpte mig med benen.
[ung Mahlangu] Håll här. Det här eller det där?
[man] Vrid om den.
Jag fick mina första skenor, gepardskenor.
Det förändrade mitt liv på många sätt.
Nu kunde jag träffa folk,
se dem i ögonen när jag hälsade
istället för att se deras mage.
Man är på samma nivå.
Jag älskade direkt känslan av att kunna röra mig.
[kvinna] Bra gjort!
[Mahlangu] Folk frågar: "Varför står du inte still?"
Jag vill inte stå still. Jag vill alltid vara i rörelse.
Så fort jag springer vill jag skratta.
Inget kan komma åt mig då.
Jag hör bara fartvinden i öronen.
[triumferande musik spelas]
Jag började tänka: "Jag vill göra grejer.
Jag vill bli bättre. Jag vill förändra världen."
Min tränare sa: "Du har talang.
Vi ska till Rio."
RIO
ETT ÅR FÖRE SPELEN
[Gonzalez] Det var första gången vi haft två framgångsrika spel:
Peking och London.
Så förväntningarna på Rio var skyhöga.
[Parsons] Vi finjusterar de sista sakerna i organiseringen.
Byggandet pågår. Vi håller schemat.
Vi tänkte: "Det här kommer att bli toppen.
Vi kommer att skapa nåt riktigt speciellt."
Men så började vi se hinder på vägen.
[på portugisiska] Här kommer vi att hålla...
ORDFÖRANDE, RIOS ORGANISATIONSKOMMITTÉ
...historiens bästa paralympiska spel,
inte vad gäller organisation utan snarare mänsklig värme...
[Parsons] Man skulle tillkännage kommitténs namn.
Det officiella namnet
var Rios organisationskommitté för OS 2016,
inte för OS och paralympics.
Det gjorde mig konfunderad.
Varför var inte de paralympiska spelen med i namnet?
Vissa av de högre cheferna brydde sig inte alls.
Under den paralympiska rörelsens historia
har idrottarna ibland inte behandlats med den värdighet
och respekt de förtjänade.
I Atlanta var det en katastrof.
[startskott avfyras]
[Gonzalez] Kommittén bestämde sig för att inte organisera de paralympiska spelen.
[Parsons] På bilderna från Aten ser man
att läktarna inte var fullsatta.
De hade problem med marknadsföringen.
De paralympiska spelen är inte enkla.
[reporter 1] Ryssland vägrar att hålla de paralympiska spelen i år.
OS I MOSKVA 1980
[reporter 2] Professor Sir Ludwig Guttmann är upprörd
över ryssarnas beslut att utesluta de handikappade.
[Guttmann] Jag kände mig bitter.
[presentatör] Sovjet vill inte medge att de har funktionsnedsatta invånare
och därför kunde ni inte komma?
De ligger minst 20 år efter oss.
[reporter] När Sovjetunionen sa nej till
att hålla de paralympiska spelen
bröts en tradition som hade börjat i Rom 1960.
Men Holland försäkrade att de skulle hålla spelen.
PARALYMPISKA SPELEN I ARNHEM 1980
När jag kom till Arnhem visste jag inte
att Sir Ludwig hade dött tidigare det året, 1980.
[Loeffler] Jag tror att han kämpade in i det sista.
Han jobbade i alla fall.
Han släckte varje kväll
eftersom han gick sist från kontoret.
Och sen var han i farten och jobbade igen.
Så det var en bra tid för honom att somna in.
Jag åkte till Arnhem. Det var gripande.
Det första man gjorde var att hålla en tyst minut för honom.
Att höra tystnaden den minuten, med alla som tänkte
på min far, det var rörande.
Det satt en cp-skadad pojke bredvid mig.
Han kunde inte prata, men han hade en tavla
och pekade på bokstäverna: "Varför är du här?"
Jag sa: "Ludwig Guttmann är min far."
Han fick kämpa för att få fram: "Han är en bra man."
Spelen blev en succé.
De hölls där eftersom Ryssland sagt att de inte hade några funktionsvarierade.
Men nu har de nog en hel del. [skrockar]
Du har vunnit 17 paralympiska medaljer, varav sju guld.
Du har världsrekord i alla längder:
100, 400, 800, 1 500 och 5 000 meter.
Du är den första som vunnit fyra av världens största maraton
på ett år, och det har du gjort tre år i rad.
[publik jublar och applåderar]
-Helt otroligt. -Tack.
Berätta var du är ifrån, din bakgrund,
för det är otroligt. Var föddes du?
Jag är född i Sankt Petersburg, Ryssland.
Att födas med en funktionsvariation i Ryssland på 80-talet
var en kamp.
Min mor hade inte råd att ta hand om mig.
Jag hamnade på barnhem nummer 13.
Det hade inget tjusigt namn, bara barnhem nummer 13.
Det var enkla förhållanden.
Jag hade ingen rullstol.
Jag drog mig fram på golvet
och använde händerna som ben.
Jag var en rebell där och väldigt envis.
Jag blev inte adopterad förrän jag fyllde sex, då min mor kom in.
Jag har henne att tacka för mitt liv.
Plötsligt satt jag på ett plan på väg till USA.
Jag kände inte till världen utanför.
Mamma sa att jag skrek på grund av det okända,
att jag lämnade nåt jag känt till så länge
och kom in i en ny värld där jag inte kunde språket.
-[baby gråter] -[ung McFadden fnissar]
Hallå där, hej!
-[kvinna] Hur gammal är du? -Sex år.
[fnissar]
[McFadden] När jag kom till USA var mina ben atrofierade,
så de opererade mig ett tiotal gånger för att sträcka ut benen.
Läkarna förväntade sig inget vidare liv för min del.
Jag skulle inte leva länge, jag skulle inte få nåt jobb.
De hade en begränsande syn.
När jag satte mig i racerstolen
-visste jag att det var min grej. -Hej då!
[McFadden] Jag hade aldrig känt så tidigare.
[kvinna] Tatyana!
[McFadden] Den friheten och att det gick så snabbt.
Jag var helt uppe i det. Jag brydde mig inte om nåt annat.
Allt stämde.
Det kändes gränslöst. Jag kunde fortsätta för alltid.
Jag tränar 190 kilometer i veckan.
Vår träning är nästan identiskt med vanlig löpning.
Kolla här.
[McFadden] Eftersom jag förflyttade mig med händerna de första sex åren tror man
att jag byggde upp musklerna i armar och rygg.
Jag minns att vi vid en skolstart
skulle skriva upp akademiska mål.
Det sista målet jag skrev var:
"Vara med i OS i Aten 2004."
[åskådarna applåderar]
[presentatör] Tatyana McFadden.
[folk jublar]
[startskott avfyras]
[McFaddens mamma] Kom igen, Tatyana!
[åskådarna jublar]
[McFadden] Ingen trodde att jag skulle komma med i laget och vinna medalj.
När jag kom hem från spelen
visste folk inte att de paralympiska spelen ägt rum.
Jag ville gå med i skolans löplag,
men fick inte springa bredvid de andra löparna
eftersom jag var den enda tjejen i rullstol.
Jag förstod inte varför jag blev diskriminerad.
Till och med tränarna sa att jag borde ha en egen klubb,
att jag inte hörde hemma där. Det sårade mig.
Jag bestämde mig för att ta upp kampen.
Vi stämde dem, inte för skadestånd eller pengar,
utan för funktionsvarierades rätt
att delta i idrott på high school.
[reporter 1] Nu har funktionsvarierade samma rätt
till idrottsprogram i skolan.
Det röstades fram under Obama.
[McFadden] Jag fick springa bredvid andra löpare.
[reporter 2] För första gången får funktionsvarierade elever
vara med i idrottslagen på sina skolor.
[McFadden] Det var en tuff kamp, men lagen blev federal
och döptes till jämlikhetslagen inom idrott.
Vissa kallar den Tatyanas lag.
När jag fick veta att spelen skulle hållas i Ryssland
tänkte jag att det vore häftigt att göra nåt.
[Parsons] Många är förvånade att vi har paralympiska vinterspel.
PARALYMPISKA VINTERSPEL
Blinda skidåkare åker nedför backen i 100 kilometer i timmen...
[kvinna] Det ser bra ut,
...med hjälp av vägledaren som i radion säger:
"Vänster, höger."
[kommentator] Super-G för synskadade pågår nu.
[McFadden] Jag gillar inte att åka snabbt nedför en backe,
så utförsåkning gick inte.
Men längdåkning kändes perfekt.
Den träningen var nog det svåraste jag gjort.
Andra tränare i laget sa åt mig att återgå till sommaridrott
och fokusera på Rio.
[kommentator] Tatyana McFadden har en intressant bakgrund.
[McFadden] Det var underbart att se min familj
hålla en amerikansk och rysk flagga,
och att det förenades just då.
[kommentator] McFadden håller dem bakom sig.
Här kommer Marthinsen på insidan, närmast fansen.
McFadden försöker komma ifrån.
Marthinsen stakar sig snabbt fram.
Vilken fantastisk målgång, sida vid sida.
Marthinsen måste ha kommit 0,1 sekund före McFadden.
Vilken målgång.
Att vinna silvermedalj och ha min biologiska mor i publiken
var verkligen grädden på moset.
Jag var så glad att få träffa henne igen.
Jag såg hennes lättade min.
Hon har haft ett hårt liv, alltid oroat sig för hur jag mår.
När hon såg mig tycktes hon bli 20 år yngre.
RIO SJU VECKOR FÖRE SPELEN
[reporter] Det är bara några veckor kvar till OS i Rio.
[Mahlangu] Jag lovar inget. Jag är så ung. Det finns inga nackdelar.
Gör man bara sitt bästa så lyckas man.
Jag är bara 14 och ska åka till Rio.
[Stutzman] Jag var så glad att jag klarade det.
Jag tränade i fyra år inför Rio.
[kvinna] Ja!
Fyra år. [skrockar]
[Batt] Man får offra mycket:
Vänners svensexor, bröllop, födelsedagar, allt sånt.
[Vio] Det här kanske blir mitt enda paralympiska spel.
Om fem år kan allt förändras.
[Parsons] Några veckor före OS-starten
ringde organisationskommittén.
Jag undrade vad de ville. De sa: "Vi tar det när du kommer hit."
Då tänkte jag...
Artonde juli var ett jätteviktigt datum.
Vi var tre från vår sida.
De sa helt enkelt: "Det handlar om pengar.
De paralympiska spelen blir lidande.
Vi vet ärligt talat inte vilken nivå
vi kan erbjuda de paralympiska spelen.
Vi kanske inte kan hålla dem."
Det var de fem längsta minuterna i mitt liv.
För helvete. Det fanns inga pengar.
Vad fan? Vad är det som pågår?
Alla vet att det behövs pengar till spelen.
De sa inte: "Vi kan göra det här eller det där."
De sa: "Vi kan inte hålla spelen."
Vi blev chockade.
Jag hade känt Xavi i över tio år.
Det var första gången han inte reagerade.
Just då kunde jag inte se hur vi skulle lösa det
och det var skrämmande.
Sen lämnade de rummet.
Vi satt nog kvar i fem, tio minuter,
tysta, utan att veta vad vi skulle säga och var vi skulle börja.
FEM VECKOR TILLS SPELEN SKA BÖRJA
[reporter] Idrottarnas resa till nästa månads paralympiska spel
verkar alltmer osäker
enligt den paralympiska kommitténs ordförande.
Aldrig tidigare i de paralympiska spelens 56-åriga historia
har vi varit med om nåt liknande.
Man är alltmer orolig för de paralympiska spelen.
Spelen ska ställas in på grund av pengabrist.
[reporter] Världen skulle inte låta det ske om det var VM
eller OS i Rio. Det är en skandal.
Hela månaden före Rio grät jag.
Vad ska hända?
Jag visste inte vad jag skulle tro. Det blev för mycket.
Det som började som ett orosmoment är på väg att bli en kris.
[reporter 1] Hur illa är pengasituationen? Han sa att det var en katastrof.
[reporter 2] Det kom fram att finansiering
avsedd för de paralympiska spelen
hade använts till OS i stället.
JAG ÄR RÄDD ATT VÅRA IDROTTARE BEHANDLAS SOM ANDRA KLASSENS MEDBORGARE
Ärligt talat blev jag jättearg.
Det var befängt.
De paralympiska spelen och OS har varsin budget.
Varför tar de från vår budget?
Det känns som om de inte värderar de paralympiska spelen.
Alla nationella paralympiska kommittéer sa:
"Andrew, vad pågår? Kommer spelen att hållas eller ej?"
FYRA VECKOR KVAR
I de paralympiska spelen kan man inte oroa sig för vad som inte funkar.
Man får maxa det som funkar.
Och det är det vi tänker göra.
[Parsons] Glöm de där ledarna, för de kommer inte att hjälpa oss.
Vi fick inte svika våra idrottare.
Så vi tre satte igång.
Xavi omorganiserade de tillgängliga resurserna.
Vi skrev vad som var möjligt på vita tavlan.
Nej, kontraktet är underskrivet. Allt är betalt, borta.
Är den här åtgärden möjlig? Ja, men vi behöver det här. Vi kör.
[Parsons] Philip var som han brukar, med media och politiker.
[Gonzalez] Andrew Parsons roll var att jobba med de brasilianska myndigheterna.
Jag letade pengar. Vi gick till regeringen.
[reporter] Brasiliens första kvinnliga president, Dilma Rousseff, suspenderades.
Brasiliens president suspenderades.
[folk ropar taktfast]
Då blir det lätt katastrof.
-[folk skriker] -[högt dån]
[Gonzalez] Vi förändrade mycket operationellt,
men i slutändan handlade det om pengar.
Och pengarna skulle alltid komma nästa vecka.
Vi pratade och skrev WhatsApp om hur allt gick.
NÅT NYTT OM SPONSORBETALNINGARNA?
FÅR VI INGET SVAR SNART ÄR DET FÖR SENT.
JAG FÖRSÖKER, MEN ALLA ÄR PÅ OS.
[Craven] Kampen för att rädda spelen skedde under OS.
Medan OS höll på var jag på ett träningsläger i Alabama,
och tränade för våra spel.
Jag fortsatte träna och höll tummarna.
Jag hoppades att det skulle ordna sig.
TRE VECKOR KVAR
[Alaize på franska] Det var svårt att fokusera.
All stress och mental förberedelse.
[Stutzman på engelska] Jag kollade inte på nyheterna.
Jag ville inte veta. Jag försökte behålla tävlingsandan.
REGERINGEN SKA BIDRA MED 100 MILJONER REAL.
GODA NYHETER.
NÄR FÅR VI PENGARNA?
[Craven] Vi har hittat pengar.
Då gav en domare regeringen ett domstolsföreläggande
att de inte kunde föra över pengarna de lovat oss
om inte organisationskommittén visade sina räkenskaper.
Och det ville de så klart inte.
[åskan mullrar]
[reporter] Det är mindre än tre veckor kvar och Rio hänger på en tråd.
JAG SKA TALA MED DOMAREN.
GE HONOM VAD HAN TÅL.
[Parsons] Det kommer jag aldrig att glömma,
för det var den federala regeringen
och jag som skulle prata med en domare i Rio,
tillsammans med stadens åklagare.
Jag sa till honom: "Hör här,
får vi inte pengarna blir det inga paralympiska spel."
Och i ett land med 24 miljoner funktionsvarierade,
vad gör vi? Vi säger till dem:
"Nej, inte ni...
Ni är inte viktiga. Ni är inte värda mödan."
[spännande musik spelas]
NÅT NYTT? HUR GICK DET?
BESKED OM ETT DYGN
Inombords var jag livrädd. Om spelen inte blir av
är det kört. Det är över med rörelsen, vår organisation.
[Craven] Cykeln hade blivit bruten.
Man hade inte haft förtroende för oss i framtiden.
Det skulle vara att släcka den paralympiska lågan.
Xavi sa: "Det är kört."
Han var jätteledsen.
[snyftar] Det är svårförklarat.
Vi ser oss själva som en del av nåt större.
Rörelsen handlar om godhet.
[Cole] På gymmet fick jag ett samtal från Swimming Australias vd.
Jag har aldrig känt mig så lättad.
Vi fick veta att spelen skulle hållas.
Vi blev jätteglada.
Jag försökte kontrollera mina känslor.
Jag var jätteartig.
"Okej, jag är redo. Jag ska gå och träna nu."
Så satte jag mig och grät.
De goda nyheterna var att vi hade pengarna.
Tack gode Gud.
Vi hade inget från början, nu kan vi ordna nåt.
Spelen ska äga rum vad som än händer.
[reporter] Åratals förberedelser har lett till den här resan.
[folk applåderar]
[McFadden] När de paralympiska spelen hålls vart fjärde år
är det magiskt.
[folk sjunger taktfast]
Vi är en grupp och vi stöttar varandra.
-[festlig musik spelas] -[folk jublar]
[Stutzman] Världen ser bandet mellan oss under spelen.
[folk jublar]
Det är ett viktigt budskap
eftersom folk har kämpat för att nå dit.
[på portugisiska] Er dröm har besannats.
Välkommen till de paralympiska spelen i Rio 2016.
[man på engelska] I bakgrunden kan vi se Olympic Park.
[presentatör 1] De paralympiska spelen i Rio 2016 ska starta.
[otydligt prat]
[presentatör 2] Vi går vidare till ett av topploppen,
finalen för 800 meter för män, T54.
[domare] Trettio-femton.
[presentatör på engelska och portugisiska] Tio.
Det var som en spökstad.
[Alaize på franska] Det var chockerande.
[Craven på engelska] För helvete.
Organisationskommittén, som tappat bort våra pengar,
eller spenderat dem, hade inte sålt några biljetter.
Man hade sålt mycket färre biljetter än i tidigare spel.
Det skapade dålig stämning.
Pengaproblemen var viktiga, men det var nåt annat också.
Varför gör vi det här om ingen ser på?
Det fanns tusentals platser som kunde ha förändrat människors liv.
För glöm inte att folks liv förändras på banan,
men också på läktaren.
[åskådarna applåderar och jublar]
[kommentator] Finalen för 200 meter för män, T42.
Ntando Mahlangus första stora mästerskap.
[Mahlangu] Glöm det där med fullsatta läktare.
Det är viktigt. Man vill att folk ska komma och heja.
Men jag representerar en miljard människor och det är fantastiskt.
Det är en stor grej att representera platsen jag kommer ifrån,
för jag skulle aldrig glömma mina rötter.
-[gonggong ekar] -[dramatisk musik spelas]
[kommentator] Nu springer de. Mahlangu är långsam i starten.
Jag representerar mitt folk, min stam.
Jag representerar de andra stammarna.
Jag springer för taxichaufförerna som kör mig till stan,
folk som ser till att vi har bröd på landsbygden.
Jag springer för dem som spelar en roll i mitt liv.
[kommentator] Här springer Mahlangu för Sydafrika!
[orkestermusik ökar]
Whitehead kommer att få guldmedalj! Mahlangu får silver.
Mahlangu kommer tvåa med ett nytt afrikanskt rekord.
Alla idrottare drömmer om guldmedaljen.
[presentatör] Ntando Mahlangu.
Men när jag fick silver var det överväldigande.
[Parsons] Jag minns att folk sa att biljetterna sålde dåligt.
Men jag sa: "Vänta bara.
Folk kommer att komma.
Brasilianarna kommer att stötta spelen. De sviker oss inte."
[startsignal ljuder]
[Gonzalez] Plötsligt infann sig den paralympiska andan.
Idrottarna kom i centrum.
[kommentator 1] Ellie Cole får guld i de paralympiska spelen med rekordtid.
[kommentator 2] Det blir ett lopp mellan amerikaner.
Tatyana McFadden får sin första guldmedalj i Rio!
[kommentator 3] Peacock sprang ett fantastiskt lopp!
[Parsons] Biljettförsäljningen ökade.
[blåser flera gånger]
[Craven] Folk visste inte att det fanns biljetter,
men när de fick veta det ville de köpa.
[kommentator] Det är otroligt jämnt mellan dem. Och här kommer Van Rhijn!
Van Rhijn kan ha hunnit. Det gjorde hon!
[Peacock] Det högsta åskådarantalet som fick plats på Olympic Park
var där under de paralympiska spelen, inte OS.
[folk hejar och jublar]
Bra jobbat!
De paralympiska spelen blev räddningen.
Åskådarna, folk från Rio,
cariocas, kom dit för att se och det klickade.
[åskådarna jublar]
[Parsons] Under bocciaspelen...
I boccia är spelarna svårt funktionsnedsatta,
så de kan bli stressade om det är för kallt eller för varmt,
vid oväsen eller plötsliga händelser.
Och publiken var... Det var som på en fotbollsarena.
[folk jublar högt]
Arrangörerna blev oroliga.
"Bör vi säga åt publiken att de ska vara tysta?"
Men idrottarna sa: "Det är toppen. Det är precis det här vi vill ha."
[kommentator] Allt vi kämpat för gav utdelning.
Ögonblicket som laget och kaptenen, Antonio Leme, aldrig kommer att glömma.
[Batt] Man började prata om spelen i Rio. Det blev elektriskt.
Fansen älskade idrotten.
I finalen hade vi tur,
de gillar nog australiensare mer än amerikaner,
så de hejade på oss.
[kommentator] Här har vi världens tveklöst bästa spelare, Ryley Batt.
[åskådarna jublar]
[Batt] Om det var ett lag vi ville slå
så var det USA.
Jag påverkades av att se fotona från Peking.
Jag hade silvermedaljen på nattduksbordet. Jag såg på den varje morgon
och sa: "Det måste bli guld.
Upp och hoppa. Blir en riktig idrottare."
[kommentator] På era platser.
-[visselpipa blåser] -Bollen kastas upp.
Matchen har börjat.
Han är verkligen stark. Han knuffar sig igenom.
När jag gick ner i vikt började jag acceptera min funktionsvariation.
[kommentator] Han tappade den.
Jag var stolt över mig själv.
[kommentator 1] Det är jämnt igen.
Batt har öppnat upp till höger.
Här kommer han igen, murbräckan.
[kommentator 2] Ryley Batt satte 58-57.
[kommentator 1] Det där kan ha varit guldmedaljsbollen.
[kommentator 2] Dags för timeout.
[Batt] Morfar var jätteviktig i mitt liv.
Han sa alltid: "Föregå med gott exempel."
Se inte ut så där, prata med morfar.
[Batt] Jag ville vinna för honom.
Jag ville spela bra för morfars skull.
[djup utandning]
[skälvande röst] Jag blev så ledsen när han gick bort i fjol.
Jag blir rörd.
Men han skulle ha varit stolt över mig.
-Hej då. -Hej då.
[kvinna] Hej då.
[kommentator] Australien på insidan med 3,6 sekunder. Det är upp till Batt.
[åskådarna jublar]
Batt tar den över linjen och matchen är över!
De tar guldmedalj!
Och tänk att de gjorde det under förlängningen.
[Batt] Det är underbart att vinna med sina elva bästa kompisar.
[alla] Whoo!
[Parsons] Jag tror att Rio kanske var ännu viktigare
för paralympiska rörelsen än London,
för vi var synligare i Rio.
Det var råare. Det var ren sport.
[kommentator talar portugisiska]
-Mål! -[åskådarna jublar]
[Vio på engelska] Som paralympier
kan man skapa rubriker genom idrotten.
Man tränar hela livet inför ett enda ögonblick.
Rio var tufft, för jag hade problem med armen.
Jag kunde inte fäktas veckan före, så jag var deppig.
Alla fäktades och blev bättre.
Jag bara satt där.
I Rio sköt jag bättre än jag gjort på länge.
Jag skulle vinna.
[presentatör] Tio!
-[man] Whoo-hoo! -[åskådarna jublar]
-[signal ljuder] -[kommentator talar portugisiska]
[Stutzman] När jag sköt den sista pilen
krävdes tio för att vinna, nio för oavgjort, åtta för förlust.
[kommentator talar portugisiska]
[Stutzman på engelska] Jag hade problem med utrustningen och förlorade.
Det tog knäcken på mig.
Jag gillar inte Rio.
Det tog ett tag att hämta sig,
helt klart, för engagemanget,
fyra års hårt jobb.
[kommentator] Välkomna till Carioca 3 och rullstolsfäktningen.
[Vio] Två dar före spelen började jag fäktas igen,
men jag fäktades dåligt för jag var så stressad.
Min tränare sa: "Jättebra!" Jag sa: "Nej!
Säg inte att jag är bra när jag inte är det!
Dra åt helvete! Stick!"
Det var jättesvårt för mig.
Det är okej om ingen tror på mig,
men det är ett problem om jag inte tror på mig själv.
[Vio] Kineserna har dominerat i åratal, varenda tävling.
De är jätteduktiga. Varför?
[kommentator 1] Om bara några minuter kommer vi att ha en ny världsmästare.
Domaren ber fäktarna att inta gardställning.
[tränare] Heja!
Bebe! Bebe!
[kommentator 1] Om hon firar så här efter en poäng,
tänk då efter 15 poäng.
Heja!
[Vio] Allt gick perfekt, den ena poängen efter den andra.
-[funktionär] Allez. -[tränare] Heja!
Mamma mia! Vad håller jag på med?
[funktionär] Allez.
[Zhou skriker]
[kommentator 2] Glöm inte att hon tävlar
mot den nya fäktningsmästaren.
[funktionär] Allez.
[kommentator 2] Det gick snabbt. Bara en poängs skillnad.
[Vio] Fysiskt är hon bättre, för hon har händer
eller ben, så hon är bättre än jag.
[funktionär] Allez.
[tränare] Heja!
[skriker]
[talar italienska]
[kommentator 2 på engelska] Hon vill så gärna vinna.
Men mister en poäng.
-[skriker] -[kommentator 1] Så laddad.
Vio leder med fem poäng igen.
[funktionär] Prêtes. Allez.
[tränare] Heja!
[kommentator 1] Italienskan har ont.
Hon blev träffad bakom masken, på bakhuvudet.
Se där, man ser Zhous träff,
den gick över masken och snärtade till mot bakhuvudet.
[man] Hon vill ha is.
[Vio] När jag var liten, och nu med,
om det gör ont så säger jag inget.
Det spelar ingen roll. Det går över.
Så säger jag att det gör ont, då gör det verkligen det.
[kommentator 1] Hon ler, men det ser ut att göra riktigt ont.
[dramatisk musik spelas]
[åskådarna jublar och klappar]
[kommentator 2] Beatrice Vio vill så gärna vinna,
och i de paralympiska spelen blir hjältar till.
-[funktionär] Prêtes. Allez. -[tränare skriker]
[skriker]
[kommentator 1] Bara en poäng från guldmedaljen.
[Vio] När man håller på att vinna och är på den 14:e poängen
tänker man: "Det här är den sista."
Går den sista omgången rätt vinner man.
Och allt står klart, hela ens liv.
[otydligt rop]
[skriker på italienska]
Men sätter man inte den sista poängen kommer man att gråta resten av livet.
[publik klappar rytmiskt och skanderar]
[man hejar på Bebe på italienska]
[kommentator 1] Alla sitter längst ut på stolen.
-[funktionär] Prêtes. Allez. -[Vio skriker]
[kommentator 1] Nittonåringen från Venedig, Italien,
vet inte vad hon ska ta sig till.
Det är starka känslor.
[otydligt]
[Vio] När jag började fäktas igen sa jag: "Jag är Bebe.
Jag har inga armar och ben. Jag vill bara fäktas."
"Det är omöjligt. Man fäktas med de tre fingrarna
och handleden, så de delarna behöver du,
det är fäktning
och du har inte dem, så du kan inte fäktas."
Det var omöjligt, men allt är omöjligt i början.
Man måste bara tro på sig själv. Man måste köra på, göra det man vill.
[alla hejar] Brasilien! Brasilien!
[åskådarna jublar]
De paralympiska spelens avslutningsceremoni. Kom och kolla!
I Rio visade vi att vi har en sammansvetsad rörelse.
[åskådarna jublar]
När det blir problem
står vår rörelse på sig och säger:
"Hallå, så kan ni inte göra mot oss. Vi ska ha våra spel
och gå ut med vårt budskap.
Vi ska bidra med att förändra samhället
och göra världen bättre."
Det handlar om mycket mer än att bara vinna medaljer.
[folkmassa jublar]
[pilot på italienska] Bebe Vio. Tack, Bebe, för alla känslor.
Idag är det du som får oss att flyga.
[på engelska] Passagerare, jag vill berätta att vi idag
har äran att välkomna en guldmedaljör
från de paralympiska spelen 2016.
[folkmassa hejar] Bebe! Bebe! Bebe!
[presentatör] Medaljörerna från OS och de paralympiska spelen!
Vi vill påverka mänskliga rättigheter.
Vi är tillbaka där vi började.
[Sussex] Sir Ludwigs dröm är inte helt förverkligad,
eftersom det fortfarande finns funktionsvarierade
som inte uppmuntras
eller accepteras i samhället.
Det Sir Ludwig försökte gör på sin tid behövs mer än nånsin nu.
[motiverande musik spelas]
[Peacock] Folk tycker synd om mig. Varför? På grund av en uppfattning.
"Han är enbent. Jag bör tycka synd om honom."
[Alaize på franska] Min funktionsvariation är min styrka.
Jag kommer att dö så här.
Mitt ben kommer inte att växa ut.
Jag är ingen ödla.
[Stutzman på engelska] Alla har en superkraft
som de upptäcker nån gång under livet.
[Vio] Man måste bara acceptera sin situation.
Och inse att den är vacker.
[triumferande musik spelas]
["Rising Phoenix" spelas]
Undertexter: Gabriella Ekbom