Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BUBASTEIONSKÁ NEKROPOLE SAKKÁRA, EGYPT
- Pane Hamádo! - Ano, šéfe?
Něco tam dole je.
Vydržte, Gharíbe, jdu dolů.
Je to tamhle.
Co je to?
Tamhle, něco je tam vidět.
Bože můj, toho prachu!
Proto jsem přestal.
Nedokážu říct, co to je.
Je to v té hromadě prachu.
Dobře, udělejte mi místo.
Pro lásku Boží.
Co je to?
To je něco úžasného…
Je to lví bohyně, Gharíbe.
No teda!
Kde se tu proboha vzala?
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
V listopadu roku 2018 malý tým egyptských archeologů,
který hledal hrobky na starověkém pohřebišti,
učinil zcela mimořádný objev.
Objevit kompletní hrobku,
to je něco neuvěřitelného.
Když jsem tam poprvé vstoupil,
málem jsem omdlel radostí.
Stará čtyři tisíce let, ukrytá…
Je zcela nedotčená.
Něco nevídaného.
Podobnou hrobku nikdo neviděl.
V písku pouště západně od Káhiry ožívá prastarý příběh.
Z Egypta byl ohlášen jedinečný objev.
…hrobku tak dokonale zachovanou,
že je označována za největší objev několika desetiletí.
Je stará 4 400 let, je neporušená a vyhnulo se jí rabování.
Noviny, časopisy, televize.
O té hrobce mluvil celý svět.
Velký objev v Egyptě.
Podle ministra pro památky byla nalezena soukromá hrobka
vysoce postaveného úředníka páté dynastie faraonů.
Je to poslední z řady velkých objevů.
Šéf Egyptské rady pro památky očekává další objevy…
…je mimořádně zachovaná a možná díky ní lépe porozumíme
tehdejšímu životu.
Tahle hrobka
je jedinečná.
Najít takovéhle barvy…
Najít tenhle nápis…
a všechny ty sochy v soukromé hrobce…
To se ještě v Egyptě nestalo.
Jsem Mohammad Mohammad Júsef.
Jsem doktor egyptologie.
Hned na začátku, když jsme hrobku objevili,
našli jsme jméno Wahtí.
Jemu hrobka patří.
Ale nic o tomto muži nevíme.
Musíme přečíst hieroglyfy, abychom zjistili,
kdo Wahtí byl.
Kdo to byl, že má takovou hrobku?
Je to záhada.
Obvykle, když najdeme hrobku,
pohřební šachta je vykopaná už od dob starověku.
Ale někdy nás čeká překvapení.
Po vyčištění naleziště
jsme našli čtyři šachty zaplněné pískem.
Toho dne nikdo nespal.
Zdál se nám sen.
Protože kdybychom po 4 500 letech našli celou rodinu pohřbenou v šachtách,
znamenalo by to víc než najít zlato.
Bylo by to pro nás neuvěřitelné.
HAMÁDA
Jmenuji se Hamáda Mansúr.
Jsem archeolog
a člen egyptského týmu v bubasteionské nekropoli.
AHMAD
Pan Ahmad Zikri je můj šéf.
Také mě na základní škole učil dějepis.
- Jdete pozdě. - Promiň, šéfe.
Každý se vydáváme na cestu…
ze světa živých…
a míříme do světa mrtvých…
do Sakkáry.
Pracovat v Sakkáře
je pro mě štěstí, protože miluji historii.
Opustíte zeleň a davy a během pár minut…
jste najednou v poušti.
Je to úžasné.
Sakkára je magické místo.
Tajemství jejího kouzla je v tom,
že její písek skrývá poklady staré více než 5 000 let.
Leží ve stínu Stupňovité pyramidy,
nejstarší kamenné pyramidy světa.
Pro mě je Sakkára nejdůležitější archeologickou lokalitou v Egyptě.
Každý egyptolog musí přijet do Sakkáry,
aby poznal dějiny od začátku až do konce.
Bubasteionská nekropole, kde jsme našli Wahtího hrobku,
je starověkým pohřebištěm u východních útesů.
Leží necelý kilometr od Stupňovité pyramidy.
Výkopové práce jsme tady zahájili na jaře 2018.
Tým tvoří samí Egypťané.
Ale tyhle podmínky jsou náročné.
Jestliže je dole ve městě 26 stupňů Celsia,
tady nahoře je 32 nebo 33 stupňů.
Je to vyčerpávající…
a Bože můj, toho prachu!
Ale právě my můžeme nejlépe propůjčit hlas svým předkům,
protože to jsou naši předci.
Máme k nim o krok blíž než cizinci.
Pan Sabrí je generální ředitel.
Udržuje celou operaci v chodu.
On a jeho rodina tu v podstatě bydlí.
Předák Mustafa má na starosti dělníky.
- Jednu skupinu nasadíme tady. - Ano.
Skupina číslo jedna.
Šéfem celé lokality je Mohammad Júsef.
Obdivuju jeho odbornou reputaci,
proto se pořád držím v jeho blízkosti, abych se od něj mohl učit.
Od objevení hrobky čekáme, až budeme moct vykopat šachty
a poznat celý příběh Wahtího a jeho rodiny.
Ale prozatím uvnitř hrobky pracovat nemůžeme.
Nejdřív se totiž musíme seznámit s Wahtího příběhem
na základě nápisů na zdech.
Hned po objevení hrobky začali odborníci dešifrovat nápisy
a hledat informace o Wahtím a jeho rodině.
Začneme nápisy na rámu.
Až průzkum dokončí, dělníci se pustí do výkopu šachet.
Čekáme už asi tři měsíce,
ale dál pracujeme venku.
Naším hlavním cílem je najít novou hrobku.
Našli jsme Wahtího hrobku, možná tedy najdeme poblíž i nějakou další.
Je to hypotéza. Možná je správná, možná ne.
Ale práci na této lokalitě musíme dokončit
do konce této sezóny.
Za šest týdnů, na začátku posvátného měsíce ramadánu,
vyčerpají finanční prostředky určené na jejich práci.
Na projektu pracují stovky lidí.
Je to pro ně jediný zdroj příjmů.
Všichni doufají, že se bude pokračovat v příští sezóně.
Nikdo ale nemá jistotu, jestli se sem vrátí, nebo ne.
Možná už od vlády další peníze nedostaneme.
Pokud si má tým zajistit další finanční prostředky,
potřebuje učinit v této sezóně další velký objev.
Určitě něco najdeme,
ale čas běží.
Přijde ramadán.
Proto něco musíme najít, abychom práci mohli dokončit.
BŘEZEN 2019
ŠEST TÝDNŮ DO RAMADÁNU
Co je, Mahrúsi?
Ukaž.
Máte něco?
Dejte tu ruku pryč, Mahrúsi.
- Držte to shora. - Můžeš, Tamere! Zameť to.
Je to podstavec sochy.
„Kéž dá Ptah…
všechen život…
všechen život… kéž dá zdraví…
všechen život…“
Tomuhle jménu.
Jméno, jeho začátek není zřetelný.
Mám pocit, že to není člověk.
Mohla by to být Sachmet.
- Potřebujeme druhou část. - To by bylo skvělé.
- To je vaše práce, pane Hamádo! - Ano, šéfe!
Je nádherná.
Ta socha je velmi neobvyklá.
Nejdřív jsme našli podstavec, pak tělo.
Sedí to.
Pokračovali jsme a našli jsme hlavu.
Jsou tady nádherné sošky.
Jsme poblíž někdejšího chrámu.
Už delší dobu víme, že u východních útesů Sakkáry
se nacházela významná centra zvířecího kultu.
A jedním z nejdůležitějších byl Bubasteion.
SALÍMA
Jsem Salíma Ikrámová
a jsem funerální archeoložka a acheozooložka.
Tahle část je důležitá, tahle ne.
Specializuji se mimo jiné na mumie zvířat.
Můj milý, jen kousíček sem.
Bubasteion byl centrem kultu a chrámem
zasvěceným bohyni Bastet.
Je to bohyně mateřství, krásy a lásky,
nejčastěji je vyobrazena jako kočka nebo žena s kočičí hlavou.
Tyhle malinké kočky miluju.
Co je malé, to je hezké.
Jako každá egyptská bohyně má Bastet mírnou i děsivou polohu.
Z jednoho pohledu je to kočička, takže dokáže být milá a hravá
a starat se o svá koťata.
- Podívejte, je to kotě. - Ano.
Pažní kost, jsou tu dvě…
a tohle je vřetenní kost.
Z druhého pohledu je to lvice.
Je to bohyně pomsty a moru
a v této podobě se nazývá Sachmet.
Opatrně s tou motykou.
Co je to? Sachmet?
Dá-li Bůh.
Tedy! Nádherný kousek.
Nápis zní: „Věnováno Sachmet, milované bohem Ptahem…
Kéž jí dá veškeré zdraví
a veškeré potěšení,
navždy tak jako Ra.“
Nádhera.
Být prvním člověkem, který po několika tisíciletích
něco drží v ruce…
O této práci sní miliony lidí.
GLAZOVANÁ KERAMICKÁ SOCHA BOHYNĚ SACHMET
CCA 500–300 PŘ. N. L.
Pracujeme tady, ale jsme stále připraveni
rychle se přesunout do hrobky.
Naším snem je poskládat celý Wahtího příběh.
Co byl zač?
NERMÍN A NABÍL
„Králův očištěný kněz.“
„Králův očištěný kněz.“ Kde je „král“?
„Král“ je tady. Vidíš?
Je to ale erodované.
- Máš pravdu. - Už to vidíš?
Ano. Máš pravdu.
Když jdeme číst hieroglyfický text,
musíme postupovat podle určitých pravidel.
Tohle asi byl symbol „Božské panství“.
- Nebo se mi to jen zdá? - Tohle bylo…
- „Božské panství“. - Ano.
Může to být psané zprava doleva, zleva doprava,
shora dolů nebo dokonce naopak.
Po téhle horizontální řadě hieroglyfů
následuje tenhle severní rám a tyhle svislé nápisy.
Takže se snažíme přijít na to, jakým směrem je to psané.
Jednoduchý fígl spočívá v tom, že hledáte ptáka.
Když se dívá doprava, začneme zprava.
Když je otočený doleva, začneme zleva. Pak vidíme, jestli to dává smysl.
Myslím, že to je „ctěný“,
protože toto je zbytek fonetického symbolu „ctěný“, ty tři znaky dohromady.
- Pak následuje „Veliký bůh“. - Ano.
Tak to přečteme.
„Wahtí,
králův očištěný kněz,
dohlížitel nad Božským panstvím,
dohlížitel nad Posvátnou lodí,
ctěný…
s Velikým bohem, Wahtí.“
Tohle je zřetelné.
Zapsala jsi to?
Piš trochu čitelněji, ať to jde přečíst. Moc tě prosím.
Píšu tak. Géniové už jsou takoví.
- Jak to můžeš přečíst? - Přečtu to jen já.
Právě z toho plyne ta radost.
Každý aspekt, který probereme, nám odhaluje, kdo Wahtí byl.
A zásadní je brát v úvahu fakt, že Wahtí byl kněz.
Kněz byl tehdy považován za jednoho z nejvyšších úředníků.
Byl to prostředník
mezi králem a lidem a mezi králem a jeho bohem.
Díky tomu mohl postavit tak nádhernou hrobku.
Wahtí na mě dělá ten dojem…
Je mi sympatický.
I když na mě působí trochu sebestředně.
Své jméno v hrobce uvádí docela často.
Nechal vytvořit mnoho soch své osoby.
Pětapadesát soch je opravdu hodně.
Oslavuje sebe sama.
Chtěl říct:
„Jsem silná a důležitá osobnost.“
Chtěl být přepraven do posmrtného života
v plné síle,
se vším svým bohatstvím.
Vyobrazil úctyhodnou řadu činností.
Máme vícero výjevů z každodenního života
a náboženské scény…
s posmrtným životem.
Jsou to samé výjevy ze života. Krása.
Tohle je velkolepé.
Dal si záležet, aby všechno bylo detailní.
Ten chlap chtěl všechno.
Chtěl si tohle všechno odnést do posmrtného života
a říkal: „Budu pánem tohoto všeho na věky věků.“
Starověcí Egypťané tolik milovali život,
že si přáli skvělý posmrtný život,
a nejlepší cestou byla pěkná hrobka.
HROBKA „KNĚZE WAHTÍHO“ CCA 2415–2405 PŘ. N. L.
Stavěli hrobky s nadzemní kaplí.
KAPLE HROBKY
A pak tam byla šachta ústící do podzemní prostory,
kde se pohřbívalo.
Cílem bylo uchovat tělo,
aby ho duše mohla znovu oživit.
Nad zemí byla kaple,
krásně vyzdobená nejrůznějšími výjevy z ideálního života,
jehož si chtěli užívat navěky.
A pak tu byly „falešné dveře“
a právě těmi přichází a odchází duše.
Takže jedna část duše se mohla odebrat do posmrtného života
a druhá mohla zůstat v hrobce.
A když někdo přišel na kus řeči, mohli jste ho poslouchat.
Celý tento hrobkový komplex fungoval jako stroj na vzkříšení,
který zaručoval bezpečný přechod z tohoto světa do světa dalšího
a jakousi báječnou věčnou existenci.
Neuvěřitelné.
Je to mimořádná hrobka.
Ale osobně jsem toho názoru,
že se v ní ukrývá spousta hádanek.
Je to rodinná hrobka a jsou v ní vyobrazeny určité postavy,
například Wahtího matka,
jeho čtyři děti
a jeho žena.
Ale některé postavy chybí.
Měl bratra?
Wahtího jméno je uvedeno tolikrát.
O co tady jde?
Jako kdyby říkal: „Tahle hrobka je moje.
Ta hrobka je moje, moje, moje!“
Je toho příliš.
V té hrobce tuším nějaké spiknutí.
Jmenuju se Mustafa Abdo Sádek Mahmúd.
Jsem předák pro výkopové práce v Sakkáře.
Stal jsem se předákem, protože to je práce mých předků.
Předáka dělal můj otec, můj dědeček i pradědeček.
Dědilo se to z generace na generaci.
Tohle je naše půda.
Chodím sem po práci.
Ty stromy a palmy jsou tady už od dob faraonů.
Sázím a sklízím jako staří Egypťané.
Na Wahtího zdech je spousta věcí, které znám z každodenního života.
Lidé si myslí, že staří Egypťané žili v poušti,
protože tam je dnes nacházíme.
Ale Egypt, ve kterém žil Wahtí, vypadal takhle.
A věřil, že si to všechno může vzít s sebou.
Celý život se připravoval na život příští.
Staří Egypťané doufali,
že po smrti budou žít navěky v Poli rákosu.
To se podobalo Egyptu, který znali, jen to bylo lepší.
Ale aby se tam dostali,
museli v podsvětí podstoupit řadu zkoušek.
Nejdůležitější z těchto zkoušek probíhaly před Osirisem,
bohem smrti a vzkříšení.
Když se někdo chtěl dostat do ráje, musel stanout před 42 porotci
a přísahat, že se nedopustil jistých hříchů.
„Nelhal jsem,
nekradl jsem,
nezabíjel jsem.“
A tak dále.
Pak následovalo „vážení srdce“,
kdy na druhé misce vah bylo pírko pravdy a spravedlnosti.
Když bylo srdce těžší než pírko, sežral ho démon s krokodýlí hlavou
a dotyčný byl navždy ztracen.
Když ale srdce a pírko vážily stejně,
dotyčný byl prohlášen za poctivého
a cesta do Pole rákosu mohla začít.
Takže zítra ve stejnou dobu, šéfe?
Jasně.
Hlavně přijďte včas, šéfe.
PĚT TÝDNŮ DO RAMADÁNU
Deset metrů západně od Wahtího hrobky je nejstarší a nejhlubší šachta,
která byla v lokalitě odkryta.
Veškerá nebezpečná práce je moje doména,
protože jsem v podstatě jediný mladší člen týmu.
Ale snadné věci mě nikdy nelákaly.
Musím říct, že bubasteionská nekropole…
je velmi zvláštní místo.
Vždycky nám vydá něco, co nečekáme.
A to je fantastické.
Hej, Gharíbe! Proboha!
- Co je to? - Je to zvláštní.
Proboha.
Ne…
Co je to?
Jsou v původních rubáších.
Podívejte se na ten krásný kousek.
To stvoření, co mám před sebou, je kočka.
- Vidíte, kolik jich je, Gharíbe? - Jo.
Těch ale je!
Samé kočky?
- Kde je vzali? - Nemám tušení.
Je jich ale tolik, že to vyráží dech.
Hej!
Co je tohle?
Má to být kočka, Gharíbe? Podívejte!
Propánakrále!
Proboha! Tohle není kočka, Gharíbe!
Vezmeme to na světlo.
To je něco…
To je úžasné.
Existuje takhle velká kočka?
Je to velké jako můj nos.
Propánakrále!
Otočíme to.
Opatrně.
Koukejte!
Ústa jsou roztažená.
A oči a nos…
A uši taky.
Mistrovské dílo!
Žije v naší zemi nějaké zvíře,
které se tomu podobá?
Ne.
Mít tak velkou kočku, co byste s ní dělal?
Strašil bych s ní děti.
Může to být kočka?
Kam je všechny dáme, Gharíbe?
Nevím.
- Jsou to samé kočky? - Ne.
Zaplaťpánbůh.
Tohle není kočka.
Je to promyka?
Koukněte na ten ocas. Na ten tvar.
To je krokodýl, šéfe.
Gharíbe, tohle mi prosím dejte na stranu.
- Jasně. - Tohle je něco úplně jiného.
To je mumie krokodýla, šéfe.
Myslím, že jsme tady hotoví.
Vyneseme je ven a nadechneme se čerstvého vzduchu.
Pošlete nám přepravku na dvou háčcích.
Musím vám něco říct.
Co jsem začal dělat v kočičí nekropoli…
když mě doma uvidí kočky, hned utíkají.
Bojí se mě.
Nechovají se ke mně jako dřív jako mazlíčci.
Ale když kočka utíká, říkám jí: „Máš na to plné právo.
Právě jsem ze země vykopal tvoje předky
a dal je do skladu.“
Bojí se, že jí udělám to samé.
Pokud víme, lidé neobětovali své kočičí mazlíčky.
Ty, které přinášeli jako oběti, kupovali od kněží.
Tahle je překrásná.
Je to taková pěkná bubasteionská zvláštnost.
Domníváme se, že je kněží chovali
a nejspíš je dodávali vesničanům v okolí Sakkáry,
kde je lidé chovali a pravděpodobně měli i farmy na koťata.
Kult posvátného zvířete fungoval tak,
že v chrámu bylo jedno zvíře,
které mělo být božskou manifestací
bohyně nebo boha.
Během jeho života se s tímto tvorem zacházelo jako s bohem.
Lidé ho krmili, napájeli, modlili se k němu.
Přinášeli mu obětiny.
Je to krásná bronzová hlava.
Přinášeli mu amulety a sošky
ze dřeva, kamene, fajánse, a dokonce i z bronzu.
Také mu ale dávali zvířecí mumie,
protože samozřejmě věřili, že když obětují bohu krev,
znamená to možná víc než předmět ze dřeva nebo kamene.
Ale je to v lepším stavu, než byste čekali po nějakých 2 500 letech.
Na místě Bubasteionu
byla spousta starších hrobek postavených za 2 000 let egyptských dějin.
Kněží je tedy dávali do starých hrobek
a pohřbívali je v hromadných hrobech
a právě ty dnes nacházíme.
Jak to jde?
Jako všichni ostatní jsem viděl kočky různých velikostí.
Ale takhle obrovitá kočka?
To jsem nikdy neviděl.
Musíme udělat analýzu kostí, abychom zjistili, co to je.
V hrobce bude už brzy dokončen průzkum zdí.
Důkazy o tom,
že tato hrobka skrývá hádanku, jsou velmi přesvědčivé.
- Něco tam je. - Co je to? Báječné! Podívej.
Žádná jiná podobná rytina v hrobce není.
Vedle prvních falešných dveří je výjev s obětním stolem,
kde majitel sedí před krásnou ženou.
Vidím několik neobvyklých věcí.
- To je neobvyklé. - Co?
Je to neobvyklé, vážně.
Obvykle to je muž a jeho žena.
Takže jsme čekali, že to bude Wahtí a jeho žena Ptah-Weret.
Ale když jsme přečetli nápis, stojí v něm:
„Jeho žena Merit-min.“
Stáli jsme tam…
v němém úžasu.
Protože Merit-min
byla jeho matka.
Tak jsme si začali říkat: „Vzal si za ženu svou matku?“
To samozřejmě znamená rozpor, to není možné.
Jména někdo přepsal.
- Myslím, že s nimi někdo manipuloval. - Změnil je.
Někdo ta jména seškrabal.
Každý, kdo přejede rukou po zdi, řekne:
„Ne, tady s tím někdo něco dělal.“
Není to Wahtí.
Celá hrobka je Wahtí, Wahtí, Wahtí.
- Tady je něco jiného. - Takže je zloděj?
Je to zloděj.
Krucinál.
To je všechno? Ne.
Samotná hlavní socha.
Když se podíváte na rysy té sochy…
Ta socha je jiná.
Nepodobá se žádné jiné soše v hrobce.
Vyobrazuje očividně jiného člověka.
To mě ještě víc utvrzuje v přesvědčení,
že tady došlo k nějakému spiknutí.
Myslím si, že Wahtí tu hrobku uchvátil.
A že původně nebyla vystavěna pro Wahtího.
Kdo byl obětí?
Oběť je neznámá.
Ale máme teorii.
Ano. Máme několik vodítek.
Je tam zmínka o bratrovi.
Wahtího bratr.
Píše se o něm na východní zdi.
Wahtí věnuje píseň
„duchu mého bratra“.
Proč neuvedl jeho jméno?
Myslím, že ta píseň je náplast na špatné svědomí.
- Cítí se… - …provinile.
- Takže tenhle muž není Wahtí? - Není.
Může to být jeho bratr.
Všechna ta vodítka…
naznačují, že Wahtí zabral hrobku svého bratra.
Takže pokud Wahtí ukradl hrobku svého bratra…
„NEKRADL JSEM“
…bude na onom světě potrestán?
Ne, myslím si, že měl plán.
Na poslední zdi, co jsme zdokumentovali, na jižní zdi…
jsme našli rozsáhlý text, kde se praví:
„Patřím k soudcům.“
Takže se zařadil mezi ty, kteří soudí.
Aby se sám mohl zprostit hříchu.
„NEKRADL JSEM“
Podle všeho byl přesvědčený,
že unikne trestu a dosáhne posmrtného života.
Ale na některé otázky by mohl odpovědět jen sám Wahtí.
Co se týče pohřebních šachet,
může dojít k objevu, který odpoví na všechny otázky
a vyřeší všechny hádanky ve Wahtího hrobce.
Připraveni na velké překvapení?
Dobře.
Panebože!
Tady to máte.
Neuvěřitelné.
Ten obličej!
- Neuvěřitelné. - Ten obličej!
Zlatíčko moje.
Panebože.
Je obrovská.
Neumím si představit kočku téhle velikosti.
Panebože, to je úžasné.
To je největší kočičí mumie, co jsme kdy našli.
Vidím knírek.
Jako má Hamáda.
- Ano. - Jako má Hamáda.
Je to vážně zajímavé.
Na hlavách jiných kočičích mumií je tady někdy skarab.
Nevypadá to na skaraba a mělo by.
Ostatní na hlavě namalovaného skaraba mají.
Tohle vypadá spíš jako včela,
je to zvláštní, neobvyklé.
A pak je tu tahle část…
Ahoj, miláčku.
…kde je odhalená srst.
Je vidět srst.
To, co z ní zbylo.
Dobře.
Zlatavě žlutá, krásná barva.
To není možné.
Teď to zjistíte.
Všechno v pořádku?
To je hlava.
Nejsem si úplně jistá, s čím máme tu čest,
protože hlava je bohužel kaput.
Je opravdu hodně veliká.
Jde to přiblížit?
Je vidět, že je to mládě…
protože tyhle zuby jsou stále v dásních.
Velké špičáky, že?
Směřují vzhůru.
Zuby teprve začaly růst. Tak dobře, dolů, ještě.
Páteř. Podívejte se na tu páteř.
Páteř. Nic není spojené.
Určitě je to mládě.
A má páteř do oblouku.
Takže kdyby byla řádně natažená, měla by víc než metr.
- Ano. - Takhle.
Od hlavy až ke kořeni ocasu.
Tohle není žádná domácí kočka.
Na rysa je moc velká,
není to levhart ani gepard.
Možná má jiný vzor proto, že je to jiný druh.
Ano. Podívejte.
Tak se na to podíváme.
Je to jen nápad, možná se pletu.
Vidíte? Protože víte, jak se mračí lvi?
Možná se to tomu má podobat
a namalovali křídla,
protože byli zvyklí dělat skaraba.
Podíváme se na mládě. Má dlouhý nos…
Ano, to proto je nos tak dlouhý.
- Určitě? - Ano! A ta barva.
To je poprvé v historii mumifikace: máme tady lva. V Sakkáře.
Mumifikovaný lev!
Doufejme.
Na základě motivů namalovaných na obličeji si myslíme,
že to je možná mládě lva.
Je to lvíče.
Je to zcela výjimečné,
protože se vypráví o lvích katakombách
a někteří z nás tohle hledali celé dlouhé roky.
Ale teď je logickým místem Bubasteion.
Je ohromující, když si představíte,
co by tenhle lev mohl znamenat z hlediska našeho porozumění
kultuře, hospodářství a náboženství starého Egypta.
Také to mění naše úvahy
o vztahu starých Egypťanů k divokým zvířatům.
O tom, že je mohli chovat nebo ochočovat,
že je mohli uctívat,
ale že je také mohli stejně jako jiná zvířata
množit a přinášet je jako oběti.
Je to strašně vzrušující.
Řeknu Gharíbovi: „Je to lvíče, ne kočka, Gharíbe.“
Tým určitě čeká odměna.
MUMIFIKOVANÉ LVÍ MLÁDĚ CCA 600 PŘ. N. L.
DUBEN 2019
ČTYŘI TÝDNY DO RAMADÁNU
Po mnoha měsících čekání
probíhají závěrečné bezpečnostní zkoušky popraskaného stropu hrobky
a poté budou zahájeny výkopové práce.
Tahle část se hroutila, tak jsme ji stabilizovali.
To je skvělé. Výborně.
Ano.
Čekáme tak dlouho, že už s tím chceme pohnout.
Tak můžete začít.
Od prvního dne, kdy jsme vstoupili do hrobky,
jsem se díval na písek v šachtách.
Jděte informovat dělníky.
Jsem zvědav, co tam dole najdeme. Wahtí, jeho tajemství, hádanky…
Je to už všechno?
Každý den doufám, že už nám dovolí pracovat uvnitř.
Přijdu o rozum.
Poslouchejte, chlapi.
Ano, šéfe.
Můžeme se dát do práce v hrobce.
Už je to hotové, všechno vám to tam zajistili.
Potřebujeme tvrdé muže na tvrdou práci.
Rozumíte?
Tak jdeme.
Najít dnes původní majitele hrobky z doby Staré říše,
to by bylo fantastické.
Ale to se za posledních 60 let, 70 let nepodařilo.
Teď ovšem máme větší technologické možnosti
a na samotná těla můžeme uplatnit bioarcheologické metody.
Můžeme porozumět kostrám,
zjistit, jestli trpěli nějakými nemocemi, a jakými.
Zjistit vztahy, pokud šlo o rodinu.
Položte je tady.
Byl by to opravdový poklad.
Začneme s touhle šachtou a s tou, ve které stojí Gharíb.
Ve jménu Božím, Bůh nám žehnej.
Potřebujeme informace, ne předměty.
Udělejte řetěz.
Zůstaň tady.
Dej si to přes rameno a vynes to ven.
Máme sochy, krásné zdi. To stačí.
Ale potřebujeme další informace o něm,
abychom vyřešili některé ze záhad napsaných na jeho zdi.
Abychom pochopili, co prožil.
Všechny střepy sbírejte.
Nejdřív budou vykopány nejmenší šachty v blízkosti vchodu.
ŠACHTA Č. 1 – ŠACHTA Č. 2
Nedá se odhadnout, jak jsou hluboké.
Všechny úlomky sbírejte, Gharíbe.
Začaly výkopové práce a blíží se ramadán,
a tak se zintenzivnilo i hledání další hrobky.
Když se dělníci pustí do práce…
někdy máte pocit, že jste se vrátili mnoho staletí v čase.
Pracujeme se stejnými materiály, jaké používali staří Egypťané.
Občas objevíme stejné koše, jaké používáme dnes.
Občas objevíme dláto…
malé dláto, jaké se používá dodnes.
Plynule navazujeme.
Život se odvíjí stejným směrem.
- Pane Ahmade. - Ano, Usámo?
- Něco tady je. - Co je to?
Jó!
Asi dřevěná rakev.
Hlava míří… na západ.
Odkryjeme nohy a budeme pokračovat tímhle směrem.
Usámo, teď musíte být hodně opatrný.
To je krása. Nádherná rakev.
To je nejzachovalejší rakev, jakou jsme našli.
RAKEV Z MALOVANÉ KARTONÁŽE CCA 800–600 PŘ. N. L.
K mé práci generálního tajemníka patří to,
že objíždím většinu egyptských archeologických nalezišť.
Tento projekt je vědecky velmi významný.
Otevírá se rakev. Co je v ní?
Někdy najdeme dřevěnou rakev s mumií
v perfektním stavu.
Někdy tam nenajdeme nic.
Možná staří Egypťané vyrobili rakev, ale nic v ní není.
Takže si nikdo nemůže být jistý, co je uvnitř.
Pomalu.
Cílem mumifikace je zachovat váš vzhled.
Co je to tady, Ašrafe?
Jako kdyby byl spálený.
Egypťané postupovali tak, že vám něco strčili do nosu,
prorazili tady kost, dostali se vám do mozku, vytáhli ho,
pak udělali řez na levém boku
a vyjmuli vnitřní orgány.
Vyjmuli játra, plíce, žaludek a střeva.
Takže po vyjmutí všech vnitřních orgánů
vás usušili pomocí natronu, což je směs jedlé sody a soli.
Proč to vypadá spáleně?
Mohl to způsobit natron použitý k mumifikaci.
Došlo k nějaké…
chemické reakci?
A pak vás začali ovíjet plátěnými obvazy…
Myslím, že je to žena.
…za zaříkávání a modliteb a vykuřování kadidlem.
Dolní polovina není tolik zasažena, plátno je dobré.
A tímhle způsobem vás přeměnili ze světského tvora
na posvátnou bytost.
Váš pozemský život tím skončil.
Ale byl to začátek vašeho posmrtného života.
Říká se, že představy ohledně mumifikace těla
ovlivnil příběh Osirise a Isidy.
Měl zásadní vliv na to, jak staří Egypťané nakládali s mrtvými.
Osiris a Isis byli sourozenci.
Osiris vládl světu,
dokud ho bratr Seth nezabil
a neroztrhal na kousky, které rozptýlil po celém Egyptě.
Isis byla kouzelnice.
Posbírala po Egyptě bratrovy kousky,
svázala je plátnem, čímž provedla první mumifikaci.
Tímto způsobem ho oživila.
A narodil se jim syn Hór.
Hór vyrostl, aby pomstil vraždu svého otce
a vládl Egyptu jako král života na zemi.
Osiris se stal králem podsvětí
a bohem smrti a vzkříšení.
Přesvědčení, že mumifikace překoná smrt,
bylo ústředním prvkem staroegyptské víry.
Řekni doktoru Mohammadovi, že ho předák potřebuje.
Pane Ahmade.
Dostali se na dno šachty.
Takže to je špatná zpráva.
Nevím proč. Šachta je totiž velká.
Asi metr na metr.
Šachty téhle velikosti jsou většinou hlubší,
nějakých šest sedm metrů a dole je prostor.
Ale tahle bohužel skončila velmi rychle.
Nevíme proč. A také našli nějaké…
úlomky keramiky.
- To všechno je odtamtud? - Ano.
- A tyhle kosti taky? - Ano, ta kost taky.
Tak to sledují tady v šachtě. To nevěstí nic dobrého.
Podívejte, šéfe, to je velké zklamání.
Šachta už tady končí.
Je jen 60 centimetrů hluboká. To je všechno.
ŠACHTA Č. 1 – ŠACHTA Č. 2
Šachta č. 2 je vykopaná, ale dále se pracuje v šachtě č. 1.
GHARÍB
Jsem Gharíb Ali Mohammad Abšúš.
Dělám výkopové práce.
Pracuju tady už dlouho. Přede mnou tu pracoval už můj otec.
Před 30, možná 40 lety.
Při práci uvažuju jen o tom, co mám před sebou.
Není to jen bezduché kopání, kdepak.
Když držíte motyku,
musíte předvídat.
Najdete něco? Musíme mít cit.
Můžete narazit na mumii, na kost, na úlomek nějakého předmětu.
Musíte na to být připraveni.
Neopatrný nováček může nalezený předmět poškodit.
Mahmúde.
Mahmúde, pojď sem.
Posaď se tady, Mahmúde.
Posaď se ke mně. Dej si čaj.
To je Mahmúd, můj syn.
Vzal jsem ho sem, aby se naučil co a jak.
Takže až ho předák bude potřebovat,
bude mít zkušenosti.
Kdyby zůstal doma, nic by se nenaučil.
Pak bych nebyl šťastný.
Jsem šťastný, když je tady se mnou.
Co tam vidíte?
Řekl bych, že je tu zeď, zeď z nepálených cihel.
Na které straně?
Na východní.
- Na východní? - Není to divné?
Má být na západní.
- Žertujete, Gharíbe? - Myslím to smrtelně vážně.
Zrak mu moc neslouží, dělá mi to starosti.
Nevěřím mu.
Hlavně opatrně.
Jestli se ukáže, že mě napínáte, Gharíbe…
V pořádku.
Neuvěřitelné.
Opravdu je to zeď.
Jako ta, která blokuje Wahtího hrobku.
Takže jsem přece jen měl pravdu?
Ano, a dostanete velkou odměnu.
Fajn.
- Je tam něco ze dřeva. - Cože?
Začalo se tam objevovat něco dřevěného.
Asi třícentimetrový kousek dřeva.
V tuhle chvíli vidím, že…
tady je víko.
Je to skvělý pocit,
když otvíráte schránku starou víc než 4 000 let.
Když se jí dotýkáte jako první po dávném Egypťanovi, co ji zavřel.
Mít tu možnost je vážně něco fenomenálního.
Jak důkladně je zavřená!
Ten, kdo ji zavíral, říká:
„Nikdo na ni nesahejte, ani se k ní nepřibližujte.“
Dobrý den.
Jak to jde?
Dobře. Díky Bohu.
Je to hrdinský čin.
Není tu k hnutí, je tu horko a je to hrůza.
Ale vaše ruka odstranila překážku jako první, Hamádo.
To je má jediná útěcha.
Podívejte, Hamádo. Co je to?
Je to hlína, nebo ne?
Jo, hlína.
Přinesla ji voda.
Když déšť prosákl prasklinami ve stropě,
přinesl s sebou hlínu a ta zaplnila rakev.
Takže ji nedostaneme ven v jednom kusu.
Ne, povede se to.
Nepůjde to. Vezměte nejdřív ten blok vlevo.
- Tenhle? - Abyste si udělal místo.
Ano.
Říkal jsem, abyste na to nesahal.
Však taky ne, ani jsem se nepřiblížil.
Koukejte, to před ním je jako betonová zeď.
Když to vyplnilo prostor, zhutnilo se to.
Celé je to jako kámen, šéfe.
Rakev je plná hlíny a je pěkně napěchovaná.
- A uvnitř jsou kosterní ostatky. - Chvála Bohu.
Posbírám kosti.
Neuvěřitelné.
Dlouho jsme čekali, kdy se o něm něco dozvíme.
Podejte nám to dřevo.
Koukejte, jen 32 centimetrů.
Musela patřit malému dítěti.
Haló, pane doktore.
Podívejte se na tohle. To je stolička.
Když pracujete na místě,
je to samozřejmě velice morbidní.
Jsou to zuby.
Jste ve světě mrtvých.
Jsou zkažené.
Hlavně pohřbené děti.
Když vidím ostatky dítěte, rve mi to srdce.
Tyhle zuby pocházejí z mumie tam dole.
Jsou to stoličky, ale hodně malé.
Na jaký věk to vypadá?
Na nějakých 14, 15 let.
Podle nás tam bylo dítě…
a ne jen jedno.
Je to víc než jedno dítě.
Posbíráme všechny kosti
a zeptáme se antropoložky,
která s námi spolupracuje.
AMÍRA
Každý kousek kosti vám něco prozradí.
Nejen způsob smrti.
Zajímavější jsou příběhy jejich života.
Jak žili?
Pět…
Byl zdravý? Byl šťastný?
Byl smutný?
Dá se to poznat z pouhých kostí.
Jmenuji se Amíra Šahínová.
Jsem profesorkou revmatologie na lékařské fakultě Káhirské univerzity.
A mým úkolem je ohledávat kosti,
které se našly na různých projektech.
Tyhle teď rozložím a budu studovat jednotlivé úlomky.
Když mě doktor Sabrí požádal, abych přijela,
řekl mi, že tu jsou malé dětské kosti.
Kolik, to nevíme.
To bylo vše.
Je důležité zjistit počet osob
a chceme znát společné rysy nebo naopak různé vlastnosti kostí.
Nejdřív řeknu: „Mír s tebou.“
Beru to tak, že přicházím a představuji se někomu, kdo sedí přede mnou.
I když je rozložený na kousky.
Tyhle malé úlomky, to je…
Je to stejné, jako když se setkávám s přáteli.
Tohle je pravá pažní kost. Tu musím dát sem.
Nevím, jak to funguje, ale já z kostí ledacos cítím.
Cítíte to.
Je to pravá klíční kost jednoho z nich.
V šachtě u dveří byly kosti dvou dospívajících dětí.
Máme tady křížovou kost a tu druhou kost, která je velká.
V obou případech ještě není spojená…
Jednomu bylo do dvaceti let,
druhému bylo nejspíš méně než 18.
Když porovnám velikost kostí,
myslím, že tyhle patří tomu ve věku 18 až 20.
Ano, a tyhle patří tomu mladšímu.
Byly tam úlomky kostí,
které zřejmě patřily mladšímu dítěti, možná mladšímu šesti let.
Krční…
Toho prvního.
Zjistila jsem, že v jedné rakvi,
která obsahuje tři kostry, máme zvláštní rodinnou situaci.
Zemřely jim tři děti zároveň.
Co se tu stalo?
Podle reliéfů v hrobce
máme Wahtího, jeho matku, jeho ženu a jeho čtyři děti.
Máme celkem tři děti.
Takže začneme hledat zbytek rodiny.
Dobře, s touhle šachtou jsme skončili.
Teď se tady bude dělníkům pracovat líp.
Pojď, Hášime, dáme se do práce na téhle šachtě.
ŠACHTA Č. 1, 2 A 3
TŘI TÝDNY DO RAMADÁNU
Co jste našli?
Nádhera.
Co je to za nádheru?
Je to kompletní hrob, pozdní období kolem roku 600 př. n. l.
Z doby před více než 2 600 lety.
Kosti se zhroutily, jak vidíte.
Stále má výbavu na posmrtný život.
Ta schránka, pane Ahmade.
Ano, krásná schránka, pane Mustafo.
Je to jedinečný kousek.
Je to hra, pane Ahmade?
Ano, senet. Trochu připomíná šachy.
Byli to frajeři, co hrajou šachy.
Podívejte se, co je vevnitř.
To je kost.
Muselo to ve hře něčemu sloužit.
Můžeme je takhle rozmístit a zahrát si spolu, pane Ahmade.
Je to hra, která se podobá dnešních šachům.
Říkalo se jí senet.
Nevím, jak to přesně hráli.
Nechápu to, protože tady je dvacet políček.
A dole jich je třicet.
Nevím, jak se to hrálo.
…14, 15, 17, 19.
To jsou kosti.
Vypadají jako obratle.
Kam patří ty kosti?
- Já nevím. - Nikdo je neumí rozestavět.
Dejte je všechny vedle sebe.
SADA NA SENET Z HLÍNY A KOSTÍ CCA 600 PŘ. N. L.
Pane Sabrí.
Co se děje, Usámo?
Šéfe, v útesu je díra.
Pane Sabrí.
Máte svítilnu?
Svítilnu prosím.
Pospěšte si, Mahdí.
Je tam lebka.
Jsou tam dvě, tři lebky.
Vypadá to na společný hrob.
Podívejte se.
Podívejte, je tam něco krásného.
Kde?
Přímo tam! Vidíte?
Tamhle.
Vypadá to na dutinu velkosti asi tři metry.
Myslím,
že ta dutina je asi z 13. nebo 12. století před naším letopočtem.
Teď to vyčistíme, abychom zjistili, kde je vchod.
Musí být někde tady.
Celé to shodíme.
Pomoz mi, Usámo.
Nádhera, doktore Mohammade.
Ustupte.
Je to pohřební komora.
Objevili jsme v ní několik dřevěných rakví.
A kosti.
Myslím, že tady je další vchod, doktore Mohammade.
A vedle jsme našli další díru.
Je tady veliká dutina.
Přijde doktor Mustafa a dřevěnou rakev vyzvedneme.
Jdeme! Raz, dva, tři!
Zvedáme, Hamádo!
Barvy jsou krásné, Bůh žehnej.
Seberte sílu. Opřete se do toho.
A jdeme.
Zvedej, chlapče, zvedej.
Opatrně.
Běžte s nimi, Ašrafe.
Tohle všechno je pro mě i pro celou Sakkáru mimořádné.
Na některých projektech se pracuje dva, tři měsíce
a nenajde se nic.
A tady, jak dnes vidíte,
každých 30 vteřin najdeme něco nového.
Takže za ten rok, za rok od dubna do dubna
jsme naplnili tři sklady
mistrovskými díly a v laboratoři doktora Ašrafa
jsou další krabice s mistrovskými díly.
To všechno se našlo v Sakkáře na naší lokalitě.
VYŘEZÁVANÁ DŘEVĚNÁ RAKEV CCA 1295–1186 PŘ. N. L.
Šachta č. 3 nyní dosáhla hloubky dvou metrů.
- Doktore Mohammade? - Ano?
Jsou tady kosti.
- Co je to? - Lebka.
Je to jen samotná lebka? Není součástí hrobu?
Tak, podívejte, Usámo. Vezměte to!
Opatrně, Usámo.
Je tam hlava…
- Lebka? - Ano, lebka.
Všechny kosti jsou v tomhle rohu.
Myslím, že je to víc než jeden člověk.
Tahle šachta nám připadá zvláštní.
V téhle šachtě jsme nenašli pohřební komoru.
Jsou to jen dva metry a konec.
Ale našli jsme v ní dva kosterní ostatky.
Jako kdyby ti lidé stáli, protože kosti směřují…
shora dolů.
Některé věci tady jsou jinak, ale také jsou malé.
Proč ty lidi pohřbili takhle?
Proč každému neudělali rakev?
Myslím, že je tady v té šachtě pohřbili narychlo.
Oni se tady úplně tísní.
Možná se Wahtího rodině něco přihodilo.
Takže na glabelle…
je hladká, není tak… výrazná,
je to tedy žena.
Nejspíš moc milá paní.
Pořád ale neznáme její věk.
Prostřední šachta byla také plná úplně zničených kostí,
zcela pokrytých hlínou.
Je velmi křehká.
Tahle dolní čelist je vysunutá vpřed.
Myslím, že za to může bláto.
Ještě musíme očistit zuby, abychom zjistili její věk.
Našla jsem lebku staré ženy,
bylo jí nad 55 let.
Takže se snažím zjistit, jak ta žena zemřela.
Ta stará žena měla nějaký otok
tady v dolní čelisti a na její vnitřní straně.
Kost byla zvětšena zevnitř nějakým cystickým otokem.
Myslím, že jsem většinu hlíny odstranila.
Máme štěstí, že jsme ji našli, protože ta kost byla v hrozném stavu.
Tady není.
Tohle je další člověk.
Je jich víc.
Mladý, velmi mladý.
Malý človíček.
Ne, to je pravý spánek.
Myslím, že tu jsou tři.
A myslím, že tohle je dolní čelist…
dospělé ženy.
V téhle jámě byly dvě ženy a dítě.
Starší žena, mladší žena a dítě, řekla bych.
Takže v šachtě číslo tři?
- Dvě ženy. - Dvě ženy.
Jak asi staré?
Jedné je přes 50.
Takže asi jeho matka.
A ta druhá,
podle opotřebení zubů jí bylo mezi 30 a 40.
Možná to byla manželka.
Dobře, doktorko.
Ještě něco?
Ano, kosti dítěte.
Věk se přesně nedá určit.
Kosti dítěte, věk neznámý.
Vážně, čtvrté dítě?
Možná.
Ahmade, máme tu čtyři děti.
- Jsou na zdech čtyři? - Ano, jsou čtyři.
Tři mladí chlapci a děvče.
Ti chlapci mohli být tam v té šachtě
a tady dvě ženy s tím děvčetem.
Takže pohřbili ženy společně?
Děvče s matkou a manželkou.
To zní pravděpodobně.
Bok po boku tady leží jeho rodina.
Jejich věk a stav kostí
vyvolává silné podezření,
že smrt všech těchto lidí nějak souvisela.
Wahtího život byl velmi komplikovaný.
Co se přihodilo jeho rodině?
Zemřeli současně? Nebo jeden po druhém?
Proč zemřeli tak brzy?
Nerozumím tomu.
Jsem šťastný člověk. Mám tři dcery a jednoho syna.
Rauda, ta nejmladší…
Jsou jí čtyři. Mám ji moc rád.
Myslím, že kdybych o syna nebo dcery přišel…
Když si představím sebe na jeho místě,
nemůžu uvěřit.
Je to moc smutné.
Přijít o celou rodinu? To je hrozné.
DVA TÝDNY DO RAMADÁNU
Myslím, že na sklonku života Wahtího postihla nějaká tragédie.
Ale jaká? To v tomto okamžiku nevíme.
Takže tu pořád máme hádanku.
Musíme proto najít Wahtího.
A zbývá už jen jediné místo.
ŠACHTA Č. 1, 2 A 3
ŠACHTA Č. 4
Opřete se do toho.
- Ano. - U každé šachty přinášíte smůlu.
Ráno byte si měl číst v Koránu.
To jsem udělal.
Uvidíme. Gharíbe, mám vás rád, ale nosíte nám smůlu.
Kdepak, doktore. Nevím, co na to říct.
- Kdybyste se víc staral o své muže… - Myslíte ještě víc?
Mám jim koupit čokoládu?
Bůh vám dá, co vám patří, Mustafo.
Podívejte, ten vápenec vypadá dobře.
Tohle poškození je starého data. Vidíte?
Horní část krásné kamenné sochy.
Ano, je krásná.
Má úžasné vlasy.
Ty detaily jsou fantastické.
- Pane Ahmade. - Šéfe.
- Co je to? - Hned jsem vás zavolal.
Viděl jste ty reliéfy, co jsme našli před pár dny?
Ramesse II.?
To nemůže být náhoda.
Ano. Podle mě jsou shora z kaple.
Takže před třemi dny jsme našli velmi krásné reliéfy ze stejné…
z ramessovské doby s kartuší krále Ramesse II.
Bylo to velmi zřejmé.
A dnes tu máme tenhle reliéf, také v ramessovském stylu.
Je výrazně starší než 3 300 let.
Hrobka toho muže musí být blízko.
Možná na naší části kopce tamhle u zdi.
Je rozbitá takhle.
Tak si říkám, Ahmade…
Pamatujete si ty dva zlomky sochy?
- Z první sezóny? - Jeden z první a druhý z druhé.
Myslíte, že by to do nich zapadalo?
Jo, doufám, šéfe.
Dobrý den.
Podívejte. Pamatujete tu sochu z minulé sezóny?
- Tu, co byla rozbitá na kousky? - Na dvě části…
- Poskládali jsme ji. - Ano?
- Kde je? - Pojďte se podívat.
Tady… Bůh vám žehnej.
Můžeme se na ten díl podívat?
Přineste ho, pane Ahmade.
Tohle je část, co jsme našli loni v květnu v horní části lokality.
A tuhle jsme našli v říjnu na dně šachty dole.
Dejte to panu Ašrafovi.
Podívejte.
Dozadu.
Dolů. Okamžik.
Ne, trochu dozadu a nahoru.
- Držte. - Pusťte to.
- Pusťte ji! - Ne.
Drží sama…
Přidržujte ji.
Skvěle!
Dobře.
Hned jsem věděl, že bude pasovat.
Je opravdu nádherná. Krása.
Mozek nám zaplaťpánbůh zatím slouží.
Nikdo si neumí představit, že z té sochy,
ze tří kusů, zase je úplná socha.
Takže máme jistotu, že se pod pískem něco skrývá.
Musíme hledat hrob majitele sochy.
Určitě ho najdeme, inšalláh, v této sezóně.
VÁPENCOVÁ SOCHA ŠLECHTICE Z RAMESSOVSKÉ DOBY
CCA 1279–1213 PŘ. N. L.
ŠACHTA Č. 1, 2, 3 A 4
Co tam máte? Odsuňte suť na jih. Opatrně.
- Opatrně. - Počkejte.
Pan Hamáda půjde dolů.
Když sestupujeme na dno šachty…
hlavně do šachet ve Wahtího hrobce, víme, že hornina je nestabilní.
Ale pro mě to jsou dveře do ráje.
Chci ho vidět. Chci se k němu přiblížit.
Vidím před sebou otvor směřující na západ.
Šířka otvoru je stejná jako šířka šachty.
Asi metr?
Ano, je stejná.
Teď se vchod rozšířil, že?
Ano.
- Je teď líp vidět? - Ano.
Co vidíte uvnitř?
Okamžik.
Než začnu jásat, pořádně se podívám.
- Cože? - Vydržte chvilku.
Je to Wahtí, šéfe.
Wahtí! Našli jsme ho!
Díkybohu. Co vidíte? Říkejte.
- Dřevěnou rakev! - Konečně jsme našli Wahtího!
Výborně!
Díkybohu.
Gratuluju. Tisíc gratulací, Hamádo.
Poprvé spatří světlo světa.
Máte štěstí, pane Hamádo.
Obrovské štěstí.
Jste první, kdo viděl hrob z komory.
Jste první, kdo viděl Wahtího.
Doktore Mohammade.
Ano, šéfe?
Jsou tady ostatky Wahtího.
Výborně.
- Očistil jsem to a našel lebku. - Díkybohu.
Pane Hamádo?
Jsou tam všechny kosti?
Ano, všechny.
Chvála Bohu.
Je zvláštní, že při vší té výstřednosti této hrobky,
když jsme teď vyčistili šachty,
jsou tu jen dvě pohřební komory.
A v hlavní šachtě je…
prostá dřevěná rakev.
Příběh tohoto muže stále skrývá hádanky.
Myslím, že každému otci, který přijde o děti, zůstane na duši jizva.
Ale cítili jsme, že jeho sochy zachycují
jakousi radost.
Takže hrobka už možná byla dokončena před smrtí jeho dětí.
Jediné místo, kde jsem cítil skutečný smutek,
byla totiž jeho pohřební komora.
Nebyly tam žádné náznaky přepychu ani požitkářství.
Rakev je z obyčejného dřeva…
a ani nebyl moc dobře mumifikovaný.
Možná ho k tomu vedl otřes způsobený úmrtím dětí.
- Šéfe. - Ano.
Wahtího tvář.
- Ano? - Je tu přímo přede mnou.
- Wahtí se konečně ukázal. - Úžasné.
- Je ve velmi dobrém stavu, díkybohu. - Díkybohu.
Mysleli jsme, že až najdeme pohřební komoru, všechno bude jasné.
Ale stále je co objevovat.
Musíme zjistit, jak zemřel,
ale je to velmi krásné
a mé srdce naplňuje radostí…
že odhalíme Wahtího tvář.
Oddechneme si…
a řekneme, že máme Wahtího.
Tady je hrobka a tady její majitel.
Teď je obrázek kompletní.
Dorazil bez újmy?
- Dorazil. - Díkybohu.
Ta kostra je v zachovalejším stavu než ta druhá.
Je to sice muž, ale lebka vykazuje určité ženské rysy.
Zdá se, že to je velmi jemný muž.
Je mu asi 35 let.
Myslím, že to byl Wahtí.
Konečně jsem ho poznala.
Nemá příliš silné a robustní úpony svalů,
což může znamenat, že to byl jemný člověk s kultivovanou prací.
Možná proto, že to byl pán.
Byl pánem tohoto všeho.
Ve Wahtího lebce bylo zřejmé zesílení kosti.
Můžeme ho položit tady.
A takhle uvidíme,
že se uvnitř těch kostí něco dělo.
Je velmi zajímavé být v jejich blízkosti
a cítit je, jako kdybych cítila jeho bolest a…
utrpení.
Snažím se o to.
Není to snadné, ale snažím se to cítit.
Dobře.
Tvar kostí dolních končetin vypovídá o tom, že nebyly zdravé,
protože koleno je vytočené dovnitř.
Tohle by mělo být takhle a tohle takhle.
Myslím, že tenhle úhel by měl být vytočený ven,
ale u tohoto muže to je jinak,
ne, on ho má takhle.
Jako kdyby chodil takhle.
Myslím, že byl oslabený.
Ty kosti nebyly zdravé.
Možná utrpěl hodně bolesti.
Toužily po krvi…
Proto jsou kosti zvětšené.
Což nám říká, že tento člověk možná trpěl nějakým druhem anémie.
A stejné zvětšení jsme zjistili u jeho matky.
Existují vrozené příčiny anémie.
Ale to myslím situaci nevysvětluje, protože zemřeli v rozdílném věku.
Takže to není zrovna obvyklé.
Ale když celou situaci zvážíme,
můžeme si představit nějakou nemoc…
nebo epidemii.
Nejspíš malárii.
Ta mohla postihnout celou rodinu.
A pokud tomu tak bylo, měnilo by to historii starého Egypta.
Chvála Bohu.
Chvála budiž jedinému Bohu…
Bůh je slitovný k těm, kdož jsou slitovní.
Buď slitovný k těm, kdož chodí po zemi.
Jen zřídka se stává,
že najdeme všechny osoby vyobrazené v hrobce
pohřbené v jejích šachtách.
A tento světský život je jen hra a pošetilost…
Děkujeme našemu Bohu za tento příběh
o této rodině.
Wahtí nás potěšil
a my jsme potěšili jeho.
Je to komunikace. Je to spolupráce.
Udělali jsme ho slavným po 4 500 letech.
Takže kdyby Wahtí dnes přišel,
poděkoval by nám za to, co jsme pro něj udělali.
Ale my děkujeme Wahtímu, protože bez něj
by se na naši práci rychle zapomnělo.
Nepochopili jsme to správně.
Toto jsou jejich sny. Není to realita.
Mysleli jsme si, že na zeď umístili své fotky.
Ne, tomu oni nevěří.
Nejsou jako my.
Dáváme si fotky na Facebook… Ne, tohle není jejich Facebook.
Tohle jsou jejich sny.
V druhý život věří mnohem víc než v ten první.
A právě proto umístili sny o svém druhém životě na zdi
a tohle je jejich první život.
Proto jsou naše znalosti historie plné chyb.
Když vidíte velké chrámy, velké sochy,
věříte, že v dějinách bylo vše dokonalé.
A když pak vidíte lidi, zjišťujete, že byli jako my.
Přesně jako my.
Toto je skutečný příběh.
TÝDEN DO RAMADÁNU
Když jsme skončili ve Wahtího hrobce,
celý tým byl velmi optimistický a doufal, že něco najdeme
a vrátíme se v další sezóně.
Ale přijel šéf projektu…
a přinesl špatné zprávy.
Tuhle sezónu musíme ukončit za pouhé dva dny.
Peníze od státu jsou vyčerpané.
Musíme práci dokončit.
Všechno uklidit…
protože za dva dny musíme odejít.
V posledním týdnu práce
se většinou snažíte lokalitu zajistit.
Gharíbe, pomozte mu.
A někdy vás čeká překvapení.
Útes vypadá dobře.
Protože když někde uklízíte…
Rychle, motyku.
…někdy objevíte něco významného.
Kde jsou prázdné kbelíky?
Rychle! Vemte si ten, co máte u nohou.
Pojďte okolo, doktore.
„To-bi-mis…“
„Ben to-bi-mis.“
Podívejte, „soudce“, „velký soudce“.
Musím říct, že nekropole Bubasteionu…
je velmi zvláštní místo.
Vždy nám vydá něco, co nečekáme…
a to je úžasné.
Během jediné sezóny
našel egyptský tým v Bubasteionu více než 3 100 jedinečných artefaktů.
Potvrdí-li se Amířina teorie o smrti Wahtího rodiny,
bude to první zdokumentovaný případ malárie v dějinách lidstva.
O tisíc let starší než nejstarší dosud známý případ.
Mezitím bylo potvrzeno, že lvíče nalezené Hamádou a Gharíbem
je prvním mumifikovaným lvem, který byl kdy nalezen.
Překlad titulků: Miroslav Pošta