Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vithajen.
Fokus.
Kraft.
Uppsåt.
Sälar är deras vanliga bytesdjur.
Men hur är det med något större...
Något mycket större?
Sydafrikas kust kryllar av hajar.
Massiva tigerhajar...
Brutala tjurhajar.
Och ligor av svartfenshajar.
Alla finns här.
Det är en lekplats för rovdjur.
Cirka två miljoner sälar lever vid Afrikas sydspets
och därför jagar en av världens största koncentrationer av vithajar
i dessa vatten.
Här finns också andra jättar.
Vintern har precis börjat på södra halvklotet.
Stora grupper av knölvalar, som den här, är på väg norrut.
I fyra månader äter de näringsrik krill i Antarktis
och bygger upp sina späcklager för den här resan.
Över 30 000 knölvalar gör denna årliga förflyttning.
Deras destination är Moçambique,
där de ska föda sina ungar i varma, tropiska vatten.
Havet utanför södra Afrika är för kallt för valungarna.
Det är farligt också.
Vithajar dominerar dessa sydliga vatten.
Knölvalarnas migrationsrutt går rakt igenom vithajarnas territorium.
Så vad händer när knölvalar och vithajar stöter på varandra?
Bort från båten, bort från båten. Så ja.
Ryan Johnson är hajforskare i Mossel Bay i Sydafrika.
Han har studerat vithajarna här i över 20 år.
Så, ja! Hon tog den.
I februari 2017 flög han sin drönare och inspekterade hajarna
när telefonen ringde.
Samtalet kom från National Sea Rescue Institute.
De hade fått höra att det fanns en val ute i havet.
Den såg ut att ha blivit intrasslad i en lång lina.
Valen rörde sig inte.
Var den död?
Sedan andades den och blåste, och jag förstod att den levde.
Då såg Ryan något annat.
En fyra meter lång vithaj som var på väg mot den unga valen.
Och den gjorde det oväntade.
Den attackerade.
Jag har läst på och kan mina saker. Detta har aldrig setts förut.
Den högg tag i stjärten.
Sedan rullade hajen den försvagade valen, som för att dränka den.
Detta var inget slumpmässigt möte.
Det var en metodisk attack på en val utförd av en vithaj.
En haj som verkade veta precis vad den skulle göra.
Ryan är den första någonsin att bevittna detta beteende.
Han tittade på filmen flera gånger, och kände plötsligt igen hajen.
Han ringmärkte henne för forskning 2012. Hon heter Helen.
Ryggfenan kom upp ur vattnet och man kunde se
spår av satellitmärkningen på henne, plus den distinkta ryggfenan.
Nu när hon är hajen som jagade en knölval,
en levande knölval,
så har hon blivit en berömd haj för all framtid
och lär bli ihågkommen för det.
Ryan hade brännande frågor:
Var denna hajattack en engångshändelse,
eller jagar vithajar levande valar utan att vi ser det?
För att få svar bestämmer sig Ryan för att gräva djupare.
Han börjar följa knölvalarnas 650 mil långa migrationsrutt.
Finns det speciella platser där vithajar anfaller valarna?
Följer attackerna ett mönster?
Och varför jaga valar, när det finns gott om säl?
Ryan återvänder till det han redan vet om vithajar.
11 miljoner års evolution har gjort dem snabba...
...smidiga...
...och beräknande.
De flesta hajarter är kallblodiga och måste leva i varmare vatten.
Vithajar är en av bara sju arter som kan höja sin kroppstemperatur.
Deras varma blod håller dem skärpta i kallt vatten.
Därför går ingen säl säker vid södra Afrikas kust.
För dem är vithajen en närmast oslagbar fiende.
Så varför skulle vithajar sikta in sig på valar?
Vid Sydafrikas kust har hajarna gott om sälar att äta.
Kolonier av sydafrikansk pälssäl är utspridda över kustlinjen.
Hälften av en säl är späck eller fett. Det är det hajarna vill åt.
Vithajens lever är som en stor bränsletank som lagrar kalorier.
Kombinera enorma energireserver med varmt blod,
stora tänder, en hydrodynamisk form
och hajens supersinnen, så får du en mördarmaskin.
Spektakulära anfall mot sälattrapper
visar hur dessa hajar har jagat i miljontals år.
De vet hur man jagar sälar.
Så frågan som Ryan vill besvara är:
Varför skulle de jaga något mycket större...
...och mycket farligare?
Ryan påbörjar sin studie på Seal Island vid Mossel Bay.
Det är ett välkänt område där vithajar jagar sälar
och det är bara 5,5 km från platsen där knölvalen attackerades.
Sälar och knölvalar är så olika som de kan bli.
Vad kopplar samman dem i en hajs hjärna?
Man vet att deras diet främst består av marina däggdjur.
Men hur selektiv är vithajen?
Ryan gör ett experiment med två olika stora sälattrapper.
Vilken kommer hajarna att attackera?
För mig handlar experimentet om hajens kognition.
Dess beslutsfattande process
när den väger fördelar mot nackdelar innan den attackerar.
Väljer den att sikta på stor succé,
en stor belöning med hög risk, eller är den mer konservativ?
Detta belyser beslutsfattandet
som Helen gjorde när hon såg en val som var 10 gånger hennes storlek.
Hon var tvungen att beräkna risken, chansen att bli skadad,
chansen att hon skulle misslyckas, att hennes liv kunde ta slut.
Föredrar hajarna helt enkelt en viss art?
Eller påverkar något annat deras val?
Sväng snävt här.
Det är inga dyningar, och vi åker rakt upp till öns kant.
Snyggt.
En liten haj träffade den lilla attrappen, den lilla sälungen.
Snyggt, det är det vi vill se.
Det första anfallet, nummer ett blev sälungen.
Okej, lägg i attrappen igen.
Stor haj, stort anfall! Den var massiv. Otroligt, va?
Och på en sälunge.
Så, ja! Som vi trodde. Återigen, den lilla attrappen.
Vi hade den lilla sälen här istället och hajen tog den.
Nu börjar vi se ett mönster.
Varje anfall sker på den lilla attrappen.
De små sälarna utgör en låg risk och en nästan garanterad belöning.
Hajarna gör ett tydligt val.
De är väldigt selektiva,
vilket antyder att Helens attack på knölvalen också var selektiv.
På Seal Island är det lätt att jaga.
Men inte alla jaktmarker är likadana.
Hur anpassningsbara är vithajar när situationen inte är gynnsam?
För att få reda på det åker Ryan till Robberg Nature Reserve
130 km österut längs kusten.
Precis vid strandkanten migrerar knölvalarna.
Hajarna bryr sig inte.
Som vid Seal Island är de ute efter sälungar.
Men här kan de inte ligga i bakhåll. Vattnet är för grunt och klart.
Hur ska de då lyckas?
De är otroligt anpassningsbara.
Gömda bakom de vuxna tumlar ungarna runt i vattnet.
Ryan har aldrig haft möjligheten att se hajarna testade så här förut.
De har ingen chans att överraska en säl här.
En haj patrullerar klippväggen och söker byten fullt synlig.
Den letar efter en ensam, liten säl.
Men hajarna är inte de enda som är anpassningsbara här.
De större sälarna gaddar ihop sig.
Anfall är bästa försvar.
Men bara till en viss gräns.
Katt och råtta-leken börjar.
Ryan Johnson är på Robberg Nature Reserve utanför Sydafrikas kust.
En jakt pågår.
Här har bytesdjuren överhanden.
Så här långt står det ett till sälarna...
...och noll till vithajen.
Men vithajar ger inte upp så lätt.
Och de är tålmodiga.
En liten säl kommer bort från de andra.
Det är dags.
Hajens attack är så snabb att sälen blir dödligt sårad.
Ryan är precis bredvid hajen.
Sälen var dåsig och sårbar.
Den betalade med sitt liv.
Jag tror knappt mina ögon. Herre jösses!
Hjälp oss upp, nån. Det är inte bra att vara här just nu. Fy sjutton!
Vi fick oss en upplevelse.
Jäklar, Barry.
Det känns bra att vara vid liv.
Det där var speciellt. Det måste jag säga.
Det är ett tydligt budskap.
Emot alla odds lyckas vithajarna välja ut det perfekta ögonblicket.
Samma förmåga som Helen använde när hon attackerade knölvalen.
Det var inte slumpmässigt.
Hajen smög sig på och lyckades.
Ena sekunden var den där...
Och i nästa sekund åt den och snodde runt.
Man tror att man har sett allt. Men man har inte sett nåt
innan man har varit i vattnet med en vithaj som jagar.
Vithajar som jagar har en subtil förmåga som trumfar de andra.
De kan upptäcka när bytet är som svagast och utnyttja det.
Helen använde sin intuition när hon gav sig på den stora valen.
Och hon var extra motiverad att göra det.
På vintern finns det många små sälar och de är lätta byten.
Men på våren när sälarna är större är de svårare att fånga.
Därför måste hajarna anpassa sin diet.
Vad är en vithaj beredd att riskera för en rejäl måltid späck?
En attack på en val?
Kanske.
Över 30 000 knölvalar migrerar
genom hajfyllda vatten vid Sydafrikas kust.
De är på väg till Moçambique.
Knölvalar är den femte största arten av valar.
De kan bli upp mot 18 meter långa och väga otroliga 40 ton.
Det är tre gånger längre än världens största vithaj
och 30 gånger tyngre.
Valarna är stora och starka nog att döda en frisk vithaj.
Men så mycket gott späck kan vara svårt att avstå från.
Nu är det mitt i vintern på södra halvklotet.
Den blå vildmarken har många aktörer och alla är i rörelse.
Ryan måste hålla kolla på allt.
Han följer vithajarnas rörelser.
Följer de efter valarna när de rör sig norrut?
Helen har gjort denna resa förut.
Vintern 2016 spårades hon hela vägen till Moçambique.
Dit färdas valarna varje år för att fostra nästa generation knölvalar.
Väntade Helen på dem?
Ryan letar efter bevis på kontakter mellan vithaj och knölval
och på att Helens attack på knölvalen inte var slumpmässig.
Så här års samlas många marina arter.
Ett stort stim sardiner är på väg åt samma håll.
Det är som bäddat för en av havets största brakmåltider
och lockar många sorters rovdjur.
Delfiner, morusfåglar, sälar, tusentals hajar
och hundratals valar.
Ryan letar efter valar med bitmärken eller sår.
Starka bevis på hajattacker.
Detta är Brydes fenvalar. De är här för att äta.
Men knölvalarna deltar inte. De fortsätter bara vidare.
Blir de anfallna när de passerar?
Att hitta ärr eller sår kan bekräfta det.
Vi har precis hittat vår första knölval i vila.
Vi bör hoppa i nu
och leta efter hajbett eller sår på dessa knölvalar.
En haj hoppade precis där. Såg du? En haj hoppade. Snyggt.
Jag hoppas få se ärr. Bevis på hajbett.
Då vet vi att beteendet är vanligare än vi först trodde.
Titta där! Okej.
Valen gör bröstslag.
Den slår med bröstfenan på ytan för att signalera till andra valar.
Ryan måste vara försiktig.
Han såg inga bitmärken.
Men han har sett filmklipp på en juvenil val
som blivit illa biten av en grupp hajar.
Denna unga knölval föll offer för en hajattack.
På filmen syns öppna sår
orsakade av hajar som försökte komma åt späcket under huden.
Men betten är för små för att komma från en vithaj.
Och med så många bett måste det ha varit många hajar.
Troligtvis mörkhajar som jagade sardinstimmet.
Mörkhajar jagar inte ensamma.
Kan en grupp mörkhajar besegra en val?
Detta bevis tyder på att de försökte.
Men på något sätt kunde denna unga val undkomma.
De migrerande knölvalarna har bara ett mål nu.
Fristaden vid Moçambique.
Den perfekta barnkammaren för valar.
Långt från vithajarnas vanliga jaktmarker.
Sårbara valungar kan dia, växa och bli starka.
De vuxna har färdats 650 mil till säkerheten.
Det varma vattnet och bristen på rovdjur
ger deras art den bästa chansen för överlevnad.
Det är en magisk tid.
Valarna spenderar fyra månader med att para sig, föda och dia ungarna.
Det är nu de knyter band och interagerar.
Men dessa vuxna valar har inte ätit sedan de lämnade Antarktis.
De blir allt svagare.
Och tiden kommer när allihop, båda vuxna och ungar
måste simma 650 mil tillbaka till Antarktis för att äta.
Efter fyra månader vid Moçambique så vänder de tillbaka igen.
Då blir det intressant, eftersom
valarna då är försvagade. De har inte ätit på 4-5 månader.
När de vänder tillbaka
så tror jag att de är sårbara för hajattacker.
Nu är det vår.
Knölvalarna påbörjar resan söderut, tillbaka till Antarktis.
Allt är emot dem.
Nyblivna mödrar får ta av dyrbara energireserver
för att producera 45 kg mjölk om dagen.
Titta här. Man ser hur dedikerade valarna är
att ta sig tillbaka till Antarktis.
I fyra månader har hon bättrat på ungens späcklager
så att den är redo för Antarktis kalla vatten.
Nu har hon ett mål: Att ta sig förbi Sydafrika, över till Antarktis
och tillbaka till maten.
När man tittar på kustlinjen ser den fläckfri och vacker ut
men alla faror som valarna möter ligger dolda.
Här finns farleder, långa linor och nät som skyddar badare från hajar.
När de trasslar in sig, blir försvagade och isolerade
så blir de sårbara för hajattacker.
Helens attack på en knölval skedde mot slutet av sommaren
under denna återresa till Antarktis.
Valen som hon attackerade var intrasslad i tung fiskelina
och helt ensam.
Knölvalar har starka familjeband men gruppens säkerhet kommer först.
Eftersläntrare lämnas kvar.
Denna knölval var fortfarande 320 mil från Antarktis.
Den var försvagad och sårbar.
Allt som en vithaj söker i ett offer.
Och det värsta var att den var ensam i vithajarnas territorium.
Den tuffa resan tillbaka till Antarktis kan vara dödlig för valar.
Vissa är för gamla, för svaga eller har bara otur.
När en val dör ringer middagsklockan för hajarna.
De dödade den inte.
Men det spelar ingen roll.
Valspäck är rent fett.
Hajarna omvandlar fettet till energi som de lagrar i sina stora levrar.
De måste döda 200 sälar för att få samma energikick.
Att hajar äter redan döda valar är inget nytt för vetenskapen.
Men en vithaj som attackerar en levande val är nytt.
Vad skulle en haj göra för en smakbit val?
Om rätt tillfälle infann sig, skulle de sätta in dödsstöten?
Att döda en levande val är något helt annat än att äta as.
Jag slogs av hur tålmodig
och strategisk Helen var när hon planerade sin attack.
Hon försökte inte äta. Hon ville försvaga och sakta ner.
Hon försökte långsamt övervinna valen
innan hon ens övervägde att börja äta.
För att göra det, så attackerade Helen stjärten först.
Ett uppspolat kadaver visar
hur svårt det är för en haj att besegra en val.
Den här stjärten är en av knölvalens kraftfullaste verktyg.
Den kan slunga en val på 40 ton 18 meter upp ur vattnet.
Även för en stor, stark vithaj
så skulle det innebära slutet att bli träffad av den.
På den försvagade valen
så siktade vithajen in sig på stjärten först, på kölet.
Tanken med det, som vi skulle se om jag skär här,
är att det går stora ådror här som ger energi till muskeln.
När hajen siktar in sig här
skulle den kunna kapa en ådra,
låta valen förblöda, och när den var väldigt svag och nästan död,
försöka döda den.
Detta är precis vad Helen gör.
Hon biter valen i stjärten om och om igen.
Till slut börjar blod forsa ut.
Då, när valen blir allt svagare,
gör Helen något som ingen har sett en haj göra förut.
För första gången i hajforskningen
bevittnar Ryan en ensam vithaj som dödar en knölval.
Valen är intrasslad i fiskelina, svag och ensam.
Vithajar är experter på att bedöma sårbarhet.
Den unga knölvalen har lämnats kvar av sin flock.
Den kan inte fly.
Var Helen medveten om det? Högst troligen.
Hade hon ens övervägt attacken om valen hade haft sin fulla styrka?
Jag tror inte det.
Helen använder samma strategi som vithajar använder vid säljakt.
Hon är uppmärksam och tålmodig
medan hon bedömer valens styrka och möjlighet att kämpa emot.
Valens livsblod flyter sakta bort.
Helen väntar tålmodigt.
Ett typiskt jaktbeteende för vithajar, men anpassat till en val.
Helen väntar tills valen är som allra mest sårbar.
Hennes förmågor hjälper henne att veta när det är dags.
Då bytte hon helt strategi och började fokusera på huvudet.
Som den här hajen gjorde. Hon tog tag här
och använde hela sin vikt för att dra ner valens huvud.
Hon använder sin kroppsvikt för att trycka ner valens huvud under ytan.
Hennes mål är att dränka den.
Vithajen är metodisk. Hon vet precis vad hon ska göra.
Det finns en chans att Helen, hajen som attackerade den här valen
har lärt sig det här beteendet och att det är unikt för henne.
Men å andra sidan kan det vara ett väldigt vanligt beteende
som forskare runt om i världen inte har kunnat observera förut.
När Ryan lägger ihop detta videobevis
med filmklippet på Helens metodiska, skickliga attack
drar han en enda slutsats.
Vithajar ger sig på valar oftare än vad vi tror.
Efter 50 minuter av tålmodig, ihärdig ansträngning,
drar valen sitt sista andetag och Helen lyckas dränka den.
Genom att filma och dokumentera det så får vi övertygande bevis på
att vithajar faktiskt kan ge sig på och jaga valar,
och det är helt nytt för vetenskapen.
Det har aldrig setts eller dokumenterats förut
och det öppnar upp för en helt ny forskningsinriktning.
Helen, vithajen, fann sårbarhet och ett gyllene tillfälle.
Hon beräknade riskerna
och lyckades besegra inte en säl, utan en val
och festade på sin belöning.
Vithajar är några av de dödligaste
och effektivaste toppkonsumenterna på planeten
och Helen är nog inte den enda valjägaren på denna kust.
Översättning: Isabelle Byh