Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Prvo se popneš na pozornicu, a onda navali ego.
Kaže: „Nemoj zeznuti.“
„Ti si faca. Svi kažu da si faca, nemoj sad zeznuti.“
A onda dođeš do mikrofona i prvi ton falšaš, obavezno.
I nakon 30 sekundi, pomisliš…
„Običan sam dečko koji voli glazbu.“
I cijelo ti se tijelo opusti.
Grč popusti, pogledam oko sebe i…
„Ma idemo.“
„Zaboravi ego.“
„Sad se prepusti.“
ORIGINALNI NETFLIXOV DOKUMENTARNI FILM
Od svoje desete godine
bio sam opsjednut time da u svemu moram biti dobar.
Da ono što radim određuje koliko vrijedim.
A to te može gurnuti u ponor.
Na kraju ove turneje glas mi je puknuo.
Zato govorim s pomoću telefona.
Sinoć sam se podsjetio.
Nisam nepobjediv.
TRI MJESECA PRIJE
72. KONCERT NA TURNEJI
Pjevajte!
Glasnije!
Vrištite!
Koliko god da ubrzam, vi samo i dalje plješćite.
Idemo! Da čujem taj pljesak!
Brže!
-Odličan si bio. -Hvala.
-Bilo je fenomenalno. -Pa da.
-Ostavila sam ti jaknu ako ti zatreba. -Zaleti se pa što bude.
-Hvala lijepa. -U auto.
Moramo stići do ulaza.
Nisam još gotov.
Kad izađeš, skreni lijevo pa produži.
-Hvala, Ray. -Volim te, Shawne!
Volim te!
Ne vidim monitor za tu kameru.
Daj prati snimku.
Ceze, Jocelyn dolazi.
Rekao sam da dođe u 11.50.
Dobro.
To što si počeo raditi u svojoj sobi, objavljivao si snimke na Vineu…
Je li teško sačuvati tu neokaljanost s početka?
Hajde, Shawne! Dođi sad u kuću!
Ustani!
Kao mali vidiš nekog i kažeš: „Ja o tome sanjam.“
Onda ti drugi kažu da je to glupost, a ti se složiš: „Pa da, stvarno.“
Kad sam krenuo u školu…
Gđi Parker, ona je predavala pjevanje, rekao sam: „Želim biti pjevač.“
„Želim biti umjetnik.“
Ona mi je odmah povjerovala.
Roditelji, prijatelji.
Nitko me nije pogledao i rekao: „Ti si lud.“ Svi su me podržavali.
Sve bolje i bolje zvuči.
Zato što više vježba.
-Volimo te, Shawne Mendese! -Veselim se!
Veće je nego što sam mislio.
I ja isto.
-Čuješ? -Ne, ništa.
Zaštitar. Možda voli da ga snimaju, došao je pozdraviti.
Ne snimaj ga.
Neće ovo nitko objaviti.
Mama?
SHAWNOVA MAJKA
Što sad kažeš?
Stvarno svašta!
I na WC mora sa zaštitarima.
Bože!
Volim te!
Jesi li vidjela ti to? Volim te.
Majko mila!
Imaš tremu?
Sad imam, dosad je nisam imao.
Možemo li otraga?
Ti moraš biti sa mnom.
Pozdravite Shawna Mendesa!
Ima li nekoga tko nije iz Ontarija?
Odakle ste vi?
-Iz Michigana. -Michigana!
Pa to je…
Ludilo.
Mislim da sam „Say Something“ A Great Big Worlda čuo prvi put
i pomislio: „Odlična pjesma!“ pa sam je proguglao.
A potraga mi je među prvim rezultatima izbacila Shawnovu obradu.
Ostao sam bez teksta. „Pa ovo je nevjerojatno.“
Preko FaceTimea razgovarali smo sa Shawnom i njegovom majkom.
Shawn nas je odmah zasuo pitanjima.
Kako funkcionira diskografska industrija, što će mu menadžer.
Iskreno sam mu rekao:
„Ne znam sve, ali bit ću tu
i posvetit ću se tebi pa ćemo se zajedno snalaziti.“
Znao sam mu reći:
„Moram naći bend jer ću sam zvučati loše.“
On nije htio ni čuti. „Samo ti i gitara na pozornici.“
Moje samopouzdanje proisteklo je
iz tih prvih nastupa samo s gitarom.
Iz male sobe u Pickeringu
za nekoliko godina dogurao sam do svirke pred nekoliko tisuća ljudi.
Super izgleda.
Ovako se snima dokumentarac.
Evo ga.
Ne dam ovo Scottu.
Još nije stigao.
Kad sam ga upoznao, imao je neke super sunčane naočale.
Rekao je: „Ako ti singl dođe na broj jedan, tvoje su.“
Naša prva zajednička pjesma, broj jedan.
Treba mijenjati melodiju.
Da, ovo je baš…
A ovo?
Kužiš je?
U sobi imam nešto
gdje piše koji je ovo koncert i gdje.
Ovo je osmi, u Kopenhagenu.
Nismo još ni blizu stotom.
Ali pisalo je Köln, ne Kopenhagen.
Pisalo je Köln.
Ali možda i Kopenhagen.
Želim da se svaku večer sjetimo da je ovo nešto posebno.
Znam da ću vas iživcirati,
ali zbilja je posebno, čarobno je ovo što radimo.
A oni koji dođu, vide to prvi put.
Uvijek.
-Bio to prvi ili 99. koncert. -Točno.
Oni ga vide prvi put, zato je posebno. Dakle, hvala, idemo sad.
Svi skačite!
Za mnoge svoje idole mislio sam: „Pa kako to možeš postići? “
„Oni su se kao legende rodili.“
Ali nije tako.
Pitaju me što bih radio da nisam ovo doživio.
Zbuni me to pitanje.
Meni je suđeno da ovo radim.
Jučer je bio susret s publikom.
Jedna djevojka je pitala: „Kako da pišem pjesme kao ti?“
Ja sam to isto rekao tati.
Hoću pisati pjesme. Pitao me: „Ti to možeš?“
Ne znam. On će: „Idi napisati pjesmu.“
Svirao sam gitaru u sobi sedam sati.
Ruke su mi krvarile, napredovao sam.
Vježbao sam, ali ne moraju svi to shvatiti kao olimpijski sport.
To sam joj i rekao: „Prestani o tome razmišljati.“
„Ti si skladateljica, idi sad pisati pjesme.“
Idemo!
New York!
Koja još pjesma ima stihove:
„Moje oči ne mogu vjerovati da postoje takve kao ti?“
Pa kad trube krenu…
Super mi je to s trubama.
Neki pompozan štih.
Htio bih tako nešto na sljedećem albumu.
Nešto kao…
Taj ugođaj, sveopća predoziranost ljubavlju.
PRVA SNIMANJA WONDERA
Možda da probaš nešto kao „Brojim od sto da zaspim brže?“
Može.
Bilo mi je nekako…
Sviđa mi se jeka.
Da.
„Dovoljno je da.“
Aha!
E to.
Puno je bolje bez.
Sad? Bolje je.
Opet.
George, idemo od „sklopim oči.“
Super je to.
Unajmila je stan u West Villageu, ondje živimo.
A ujutro se probudimo: „Daj me nemoj!“
Kad ustanemo, svatko sjedne u svoj terenac, a idemo na isto mjesto.
-Aha. -Fora!
Ja kažem da krećem u 8.30, ona kaže, ja isto. Dobro!
Kao da živiš normalno,
ali da nemaš veze s normalnim.
Obukao sam se,
pa odjurio po kavu.
A onda ste vi došli. I eto, idemo raditi.
DODJELA MTV-OVIH NAGRADA 2019.
-Kako si? -Dobro, ti?
Pa ovamo.
Kad iskoračim, što ću s rukom?
Kad se prebaciš na ovu stranu, onda ovom rukom…
-Okreni glavu. -Odlično.
Shvatila sam.
Pa na drugu stranu.
Tu čvrsto stani.
Dobro si? Baš mi je ugodno.
-Pa baš. -Da.
Volim te.
-Znaš to? -Znam.
Hvala vam. Svi na mjesta, počinje proba.
Možemo početi kad vi kažete.
Camila je bila u Fifth Harmonyju i oboje smo bili predgrupa.
Na mojoj prvoj turneji.
Nastupala je poslije mene.
Ja sam bio prvi.
S najkraćim nastupom, a onda one.
Prije pet godina.
Sav je bio…
Hiperkoncentriran na posao. Na toj ga turneji nisam ni vidjela.
Motao se oko svog autobusa,
svirao gitaru, pisao pjesme s Geoffom.
Bio mi je sladak, ali vidjela sam da je u svom filmu, tko ga šiša!
A onda, prije četiri ili pet godina,
bili smo na koncertu Taylor Swift.
Išla sam ga pozdraviti u garderobu.
Pa smo počeli pisati pjesmu.
Poslije smo se često družili.
Zajedno smo napisali tu pjesmu, odradili cijelu turneju Jingle Ball.
I tad je zapravo počela cijela ta usrana trakavica.
Jako mi se sviđao.
Valjda i ja njemu, ali…
Ma ne znam.
Prošle četiri godine
samo smo bili prijatelji i rijetko smo se viđali.
Ali sad možemo biti skupa.
Uvijek mi je bila oslonac kao čovjeku.
Na nju mogu računati, takav partner i treba biti.
U New Yorku smo, a moju pjesmu puste na radiju.
I spomenu da je posvećena njoj.
Kažem joj, naravno, sve su posvećene tebi.
Oduvijek.
A ona me pita: „Kako to?“ Pa sve govore o tebi.
Sve pjesme koje sam napisao.
Slažem rime s „Treat You Better“, sa svim tim pjesmama.
Bila je izvan sebe. Pojma nije imala.
A ja sam mislio da je znala.
Ne mogu napisati pjesme koje će toga biti dostojne.
Koje će dočarati što osjećam prema njoj.
To je kao kad vidiš Mjesec ili zvijezde,
pa ih pokušaš slikati iPhoneom.
Ali ne uspiješ. Jednostavno loše ispadnu.
Jer ih i ne treba ovjekovječiti.
Shvaćate?
To je nešto samo za nas.
-Opet iz zafrkancije? -Da.
Napikavaj malo da se opustiš.
To!
Dobro. Idemo još jednu.
Iz zafrkancije. Bilo koju, samo da nije naša.
E to!
Shawne, prema meni! Ovamo!
Još jednu.
Isuse Bože!
Suludo.
Ovo je nenormalno!
Taj crveni tepih je mirno prošao.
Ozbiljno.
-To je bilo mirno? -Mirno.
Stani, cipela! Raskopčala mi se cipela.
Ne!
Cipela.
Ima tu neki sistem?
Moramo svezati dupli čvor.
Idemo!
Može vode?
Evo, pjevam.
U ovom trenutku, tijekom ljeta, kakvo god ono bilo,
dok ide„Señorita“ i „If I Can't Have You…“
Camila i ja imamo stan u New Yorku,
prvi put sami.
Pečemo jaja i proučavamo kako radi aparat za kavu.
Normalne stvari.
Super je biti običan 21-godišnjak.
Sve stariji.
Ni mene to ne zaobilazi.
Pozdravite Shawna Mendesa!
Camila Cabello!
Nervozan sam.
Imam tremu od povratka kući.
-Koliko je vremena prošlo? -Mislim, tri i pol mjeseca.
Puno.
Veselim se što mogu malo biti s prijateljima i obitelji.
Da, baš se veselim.
PRIJATELJ IZ DJETINJSTVA
Nasreću, Brian mi je prijatelj.
Svejedno ih voli.
Trudi se da ne izgubim pojam o stvarnosti.
Da mi imamo FIFA-ine kartice, tvoja bi…
Vrijedila više.
Ti bi vjerojatno imao 76, ja 82.
Ma kakvi.
Ja bih imao 93 boda, ti 87.
A Ronaldo?
Mislim da on ima 94.
Ja bih imao 93.
Bez njega bih vjerojatno bio sav lud.
Možeš li ponoviti za mnom?
Da.
Da!
On mi je poveznica s prijateljima doma.
S njima sam vjerojatno bliskiji nego ikad prije.
Svi su bili uz mene još otkad je izašao Life of the Party.
I sad smo svi zajedno.
Želim da se ponose.
Da budu svjesni da je ovo njihovo koliko i moje.
Dečki, uspjeli smo.
Zar nije to divota?
Dobro si me služila, sobo, hvala.
Vidimo se.
Napuštam te, sva sreća!
Dvije gitare.
Možemo mi to!
Pozdrav!
-Dobro došao. -Hvala.
Najbolji si!
Dobro došli. Već je tri mjeseca otključano.
Idemo.
Moja kućica! Super miriše!
Sve je na svome mjestu.
A u tvojoj sobi, Briane?
Sve pet.
Sve na broju?
Itekako!
Alarm!
Užas živi!
Dugo nije bio kod kuće.
Nikad u Torontu nisam vidio pogled bolji od ovoga.
Osim onih zgrada, kakva je ono gadarija?
Grade trgovački centar, tako nešto.
Ono je fora, Rogers Centre.
Vidi se iz stana!
Iz mog stana se vidi stadion.
Vidim ga kroz prozor sobe kad se ujutro probudim.
Nevjerojatno mi je da ću ondje nastupati.
Čovječe!
Bok, mama.
-Kako si? -Dobro, stižemo.
Htjela sam… Čula sam se s Amy, tvojom koordinatoricom.
Ali nije znala ideš li u Whitby po Aaliyu ili ne.
Idem po nju, stižem za pola sata.
Dobro, vidimo se.
Ej!
Moja kći te obožava.
Namjesti na selfie.
Pozdravi kćer.
Pozdravi je. Zove se Berina.
Berina, volim te.
-Hvala. -Nema problema.
Eto, Kanađani.
Bok.
Danas ti je prvi dan škole.
-Da. -Zato imaš uniformu.
Ma volim je nositi.
Znam, zaboravio sam.
Gle ovo!
Ovo je naš teren.
Brian i ja smo se popeli na ovo, ozbiljno.
Majke mi.
Rekao vam je?
Taj smo teren spominjali.
Tu smo odrasli.
Zato se uvijek razvežemo o Pickeringu.
Vidi ovo.
-Ej. -Doveo sam Tainyja na teren, buraz.
Ma nemoj me!
Kakav je?
Ma fenomenalan.
-Trebao sam doći. -Pa da.
Izgleda predobro.
Ovdje je sad genijalno.
Kad je počeo pjevati, nije mu baš išlo.
Mislila sam: „A dobro, vidjet ćemo.“
U kući mi je stalno bila buka, da poludiš!
Grozota.
Pitala sam ga želi li jednom biti slavan.
Istog časa me popljuvao.
„Ne, ne želim biti slavan. To mi je grozno!“
Ne znam sjeća li se on toga, ali meni kao da je jučer bilo.
Kad si tek počeo pjevati,
pitala sam želiš li biti slavan.
To ti je bilo odvratno.
-Stvarno? -Da.
„Nikad ne bih htio biti slavan!“
„Taj život!“
-Aha. Vjerojatno. -To si rekao.
Stalno si to govorio. Poboljšao si se i počeli su te zapažati.
Pomislila sam, možda se proslaviš.
-A ti to nikako nisi htio. -Ne sjećam se toga.
Ja da. Stalno smo o tome razgovarali.
Pa predomislio sam se.
Nekad sam…
Ona vrata.
Nastava bi završila.
Pa su svi dojurili.
I petkom se motali tu ispred ulaza.
Dvjesto ljudi,
dogovaraju se kamo će taj petak.
-Super. -Stvarno? Mi ne.
To su svi radili.
Dobro došli, ljudi.
Ja imam zadaću.
Dobro došli!
Ovo je moj dom!
Bože!
Kakva glupost!
Užasno glupo.
Divovska plaketa.
Svagdje sam bio, ali ovo je moja spavaća soba.
To je soba u kojoj sam snimao sve one videe za Vine.
Skučeno, ha?
Eto je.
Ovi jastuci… Jebote!
Fino mirišu.
Ovo me baš zdrmalo.
Kao da opet živim tu.
Dođe samo jesti.
Nije istina.
-Istina je. -Što je ovo?
Kad god uđeš, gladan si.
Vidi ovu majicu.
-Camila. -O Bože!
Moja cura. Znaš za nju?
Ne, Shawne.
Masno zarađuješ, a ovdje se besplatno hraniš?
Nego.
Neću prestati.
Bok.
Ludo je to, već sigurno godinu dana nisam doma bio ovoliko kao sad.
U ova tri dana. Je li tako?
-Sto posto. -Kada dođe, nagovaram ga da ostane.
Malo si se i opustio.
Obično dođe i pojede.
„Neću dugo, mama.“
Eventualno pristane pogledati film.
-Da. -Na Badnjak ostane.
Prespava za Badnjak i čeka Djeda Mraza s Aaliyom.
-Tako je. -Ujutro ustanu.
A Djed Mraz im ostavi darove.
-Je li tako? -Uporna je.
-Nisam. -Djed Mraz postoji.
Je li tako?
-Samo ako vjeruješ. -Vjerujem.
Eto.
Danas si bio na stadionu?
Ne, jučer.
-Veliko je, ha? -Ogromno.
Ne želim ništa vidjeti dok ne se pojavim sutra.
-Ja idem sutra. -Kad?
-Oko podneva. -Podneva?
Tada dolazi dostava hrane.
Aha. Pametno.
Ovo mi je super.
Napisao sam je neki dan.
Nema teksta.
Hoću da zvuči orkestralno, jaki bubnjevi, ono…
A onda se stiša i ide moj vokal…
Auto vozi sam.
Jučer smo gledali svoje snimke kad smo imali 16 godina.
Oboje smo se zanijeli.
Pogledali smo se: „Nije mi dobro!“
Opet smo bili oni nesigurni, bojažljivi 15-godišnjaci.
I glavom mi je prošlo: „Čovječe, pa ona razumije kako je to!“
Pogledali smo se: „Čudan neki osjećaj, ha?“
Složila se.
Rekao sam: „Drago mi je da znaš zašto.“
„Ne znam bih li ovo mogao objasniti drugima.“
Kao tvoje srce.
Tako zvuči, da.
Bio sam u fazi kad sam neprestano ovo ispisivao.
„Glasom kontroliram um.“
„Pjevam bez napetosti.“
„Glas mi je jak i zdrav.“
To je bilo…
Dva tjedna prije prodaje ulaznica za Rogers Centre, 24. studenog 2018.
Zapisao sam: „Počinje.“
„Rasprodat ću Rogers Centre.“
Bio sam u tom nekom stanu.
A 28. studenog... 25. 2018.
Napisao si: „Rasprodao sam Rogers Centre.“
Zato je i uspjelo, zapisao sam u dnevnik.
Da, bio si uporan.
Eto što ti je upornost.
77. KONCERT NA TURNEJI
Rogers Centre mi je uvijek bio cilj.
Kad sam se počeo baviti glazbom, svaki dan sam prolazio tuda.
I mislio, jednom ću ja ondje svirati.
Isuse Bože!
To, stari!
Bože moj!
Što je ovo?
Ne znam što bih prvo pogledao.
-Gdje je pozornica? -Eno.
Ovo je ludnica!
Ono, veliko je.
Čisto ludilo!
Pozornica mi je mala.
Izgleda li maleno?
Je li ti pozornica mala? Znam, ne mogu staviti novu.
Daj pogledaj što si postigao.
Ma da. Uđem i odmah: „Je li pozornica mala?“
-Neka se slegne dojam. -Ovo je kao grad.
Pogledaj!
Gledam Rogers Centre i prvi put me hvata trema.
Tip koji prodaje kavu kaže: „Idem sutra na koncert.“
Vratar u mojoj zgradi: „Sutra idem na koncert.“
Ovo je baš obiteljski događaj.
Nije to…
Kao najveći koncert u životu, više:
„Gle ovo, u njegovom gradu smo.“
„Osjeća se ljubav u zraku.“
„On ima koncert.“
„I eto, baš na najvećem stadionu u državi.“
Sluđen sam. Nikad mi nije ovako bilo.
Ludo!
Čovječe!
I vi sa mnom!
Idemo!
Cijelu ovu godinu, ma gotovo cijeli život,
kao da živiš za ovakav koncert.
Stojiš pred 50 000 ljudi.
Potpuno nestvaran osjećaj.
Kao da lebdiš u zraku.
Čista čarolija od početka do kraja.
Svi zajedno, idemo.
Volim vas, hvala.
Te večeri u tom se prostoru osjećala istinska ljubav.
Toronto, volim vas svim srcem. Hvala vam.
Hvala što ste nas ugostili.
Manny!
Mislio sam da ste otišli.
Shawne!
Vrhunski.
Baš se ponosim tobom.
Ja uvijek plačem.
Shawne!
Hvala!
Imam i njezin vokal. Možemo ga povući ako treba.
Raspršeno je.
Imamo i pozadinu.
Kad sam na turneji, uhvati me opsesija akordima.
Svirao sam ovo.
Tako nekako.
-Da. -Prijelaz iz jednoglasnog u višeglasno.
Nema šanse!
-Ma da! -Ja moram ponoviti.
Ja uglavnom moram odsvirati klavirsku dionicu.
Možda uđem s vama, zabavno mi je to.
Pjevajte, ja ću poslušati na brzinu.
Upravljaš svakim posebno.
Da.
Fali nam…
Pjeva li to itko?
Ti?
-Da. -Ovdje te ne čujem.
Gdje si? Pojačavamo te.
Da, tako.
Uvijek sam bio pod pritiskom da stvaram glazbu
bolju od one prije.
Ovaj put sam u studiju.
Pa kud me inspiracija odnese.
Snimamo, George?
Nesavršenost ne treba samo prihvatiti nego i prigrliti
zato što nesavršenost u jednom trenutku već u sljedećem postane čarolija.
Što bih još mogao?
Možda malo pretjerujem na pozornici.
Možda.
-Ha? -Primiri se malo.
A dodao si još pjesmu.
Dvije.
Dvije pjesme.
-A i potpuri je duži. -Da.
Više se naprežeš.
London, kako ste?
26. KONCERT NA TURNEJI
Divno!
Oprostite, ljudi. Večeras mi glas baš puca.
Pomozite mi koliko god možete.
Pjevat ću iz svega grla, ali glas ima svoje granice.
Hvala vam.
Puštaju snimku.
Reci mi kad budeš spreman.
Ma, čovječe…
-To što si izveo… -Ma ne.
Turneja ima 104 koncerta.
Glavom mi prolazi da moram biti zahvalan, i jesam.
Beskrajno sam zahvalan.
Obožavam ove nastupe, nikad nisam više uživao, ali…
Hoću biti i s roditeljima i gledati filmove.
-Ludo. -Okitit ćeš mi jelku?
Samo jelku, ništa drugo.
Vozikati se predgrađem, izležavati na terenu.
Popušiti džoint i gledati zvijezde s prijateljima, jesti sušenu govedinu.
Ono, provincijski gušti.
Meni je to…
Mislim da mi sad to malo fali.
Stalno sam u pogonu.
Često mi se to vrti glavom.
Ako svima kažem da sam običan čovjek,
hoće li prestati dolaziti na koncerte i slušati glazbu?
Hoće li ovo ludilo prestati?
Možda im onda ne trebam reći.
Trebam nastaviti igru, još malo izigravati Supermana.
Svirka je gotova.
Pišem poruku na Instagramu.
„Život me ostavio bez riječi. Ovdje sam i sad, i divno je.“
„Prelijepo je.“
NEMAM RIJEČI DANAS. ŽIVOT JE TAKO LIJEP. HVALA.
I to je sve.
Razmišljam o tome otkad je počelo.
I ima bezbroj različitih…
Pitaju me zašto mi se to dogodilo. Imam puno logičnih odgovora.
Ali nijedan ne pogađa srž.
Stalno se zagrijavam,
stalno kontroliram glas iz straha da ne bi…
Da ne otvorim usta da zapjevam, a glas ne izađe.
Otvori stražnji dio grla, duboko udahni.
Jako opusti i otvori.
Što to rade?
Trče jer su vidjeli druge da trče.
Koncert će biti bomba.
Vrište.
Jesu li dečki iz benda ondje?
Možda zato što sam sad objavio zalazak Sunca.
To ne znači da sam dolje.
-Bok. -Ovo je bilo predobro.
Bože!
-Ne mogu govoriti. -Nema veze.
-Imam tremu. -Ja isto.
Da.
Osjećam povezanost s tobom i sa svim ljudima oko sebe.
Beskrajno sam ti zahvalna i…
O Bože!
-Može slika? -Da.
Kad stigneš pred hotel u državi gdje si prvi put,
a ispred te čeka tisuću ljudi…
Koliko god puta da to doživiš, osjećaš se…
kao u snu.
Ne znam hoće li mi to ikad biti normalno.
Ne znam treba li biti normalno.
Volim te!
Hvala ti, hvala!
Puno ti hvala!
Hvala, Shawne! Volim te!
95. KONCERT NA TURNEJI
Kako ste mi?
U Brazilu smo, na posljednjoj etapi turneje.
Danas sam se probudio i…
Prilično sam loše.
Dan prije koncerta na dva stadiona u São Paulu.
Ali nema veze zato što…
Gledao sam Kobea Bryanta na YouTubeu i super sam.
-Natekla mi je desna glasnica. -Točno.
Samo provjeravam.
Ali glas mogu pojačati.
-Samo... -Ali neću, dobro.
Da.
Samo malo.
Hvala lijepa.
Kako si?
Ide.
Slušaj ovo.
Ne znam, jako me to zabrinjava.
Koliko je sati ondje?
15.30.
A kad je koncert?
U 20.30.
Nije to pametno. To je moja procjena.
Idemo Cezu.
Da mu ti kažeš, s obzirom na…
S obzirom na to kako mi glas zvuči.
S obzirom na to, ne bi trebao ni govoriti.
Bojim se da ćeš se ozlijediti, a onda…
Čuješ me?
Da.
Uključili smo Nasserija preko FaceTimea dok smo bili kod drugog liječnika.
Pregledao je sve snimke, sve nalaze.
Nismo ništa odlučili bez njega.
Imam apsolutno povjerenje u tvoju procjenu i slažem se.
Kad zapjeva, sve je jasno.
Nema sumnje.
Ili može ili ne može. Naravno.
Ako ti kažeš da se sad nikako ne smije zagrijavati,
onda nećemo.
Sve u redu. Hvala, Eric.
Čujemo se.
Samo da znaš, naglasio sam da imamo još 11 koncerata.
Ako budemo forsirali da se ovaj koncert održi,
to će biti nauštrb ostalih.
Moramo razmisliti…
Što ćemo s koncertom, da.
Dr. Nasseri, Cez je.
Stavit ću vas na poziv s Ericom.
A ovdje smo ja i Shawn.
Shawne, ide li nabolje?
Ne.
Do koncerta je pet sati, Ceze?
Da, izlazimo za 30 minuta.
Za 30 minuta? Zašto tako rano?
To je stadion.
Aha.
Imali smo primjere kad su ljudi rekli:
„Izgurat ću ja to.“
Pa su počeli krvariti, a onda su morali na operaciju.
Znam da je teško odlučiti da otkažete, ali…
Odmah vam kažem,
ti si ostao bez glasa, imate još 11 koncerata.
Stadion je izvan grada, ozlijedit ćeš se i propustiti sljedećih 11 nastupa.
-Da. -Shawne, što ti kažeš?
Ne znam. Nisam sposoban išta odlučiti.
Na rubu snaga je.
Samo da ne bude zabune,
obojica tvrdite da koncert trebamo otkazati?
-Oko toga se slažemo. -Dobro.
Mi ćemo sad ovdje porazgovarati.
Javit ćemo vam konačnu odluku.
Da znate što se zbiva.
-Dobro. -Hvala, ljudi.
Čuvajte se.
Odmah dođem.
Otkazano!
„Bolna odluka.“
„Ali liječnici su mi zabranili nastup
zato da ne bih glas trajno oštetio.“
„Sve vas puno volim i najdublje se ispričavam.“
„Da bar mogu nastupiti večeras.“
„Iskupit ću vam se kad opet dođem.“
-Mama. -Zlato, žao mi je.
Odličan koncert sinoć.
Vidjeli su te, nije baš da…
Nije kao da nisi bio ondje. Vidjeli su te. Doživjeli su to.
Nije kao da nisi ni bio ondje.
Rekao si da si bolestan, da te boli grlo.
Nisi rekao da je tako loše.
Nema veze. Nije to kraj svijeta, dušo.
Diši.
Da.
Što se može.
Volim te.
I ja tebe. Još i više.
Izdržat ćeš ti to.
Što je, tu je.
Obožavatelji će razumjeti.
Odmaraš glasnice? Nisam znala da je tako loše.
Teško je u takvom trenutku dići ruke
zato što je vani 40 tisuća ljudi.
A tebi se…
želudac samo zgrči.
OVO ME UBILO. UŽASAN JE PRITISAK KAD OTKAŽEŠ KONCERT.
Raspoloženje se začas promijeni.
Kad smo stigli u hotel,
bio sam u sobi, sve me to strašno pogodilo.
A onda sam izvana čuo skandiranje.
Otvorio sam prozor,
a 2000 ljudi skandiralo je na ulici.
A to je… predivno.
Jednostavno sam bio…
Nisam mogao vjerovati koliko su ljudi dobri. Predivno nešto.
Nisam se mogao smiriti.
Sjedio sam na stadionu, svjestan da je sve propalo zbog mene.
Najteže mi je bilo što sam njih iznevjerio.
Sljedećih deset godina sve što radim događat će se maksimalnom brzinom.
Kao kod sportaša u naponu snage.
Ne smijem posustati.
CARMEL, KALIFORNIJA POSLJEDNJE SNIMANJE WONDERA
Turneja je bila teška,
a to me potaknulo na pozitivniji pristup.
Sad o tjeskobi pišem više kao o…
Suputniku s kojim živim,
ne kao o neprijatelju kojemu se opirem.
Dobro. Možemo duplirati?
-Nema problema. -Super.
Jedva čekam da to otpjevam na turneji.
Ovo je sve odličan materijal za svirku.
Neka još jedan sintić uđe…
Tu negdje otraga.
A treći da uđe tu.
Da se onako malo digne.
Kad počneš raditi na albumu, ne znaš što slijedi.
Baciš se naglavce pa što bude.
Nešto onako malo u pozadini.
-Osjetio si to? -Onu stanku? Da.
Slušaj sad.
Kakvi su puhači sad?
CIUDAD DE MÉXICO, MEKSIKO POSLJEDNJI KONCERT TURNEJE
-Ovako mi i inače? -Naša fora.
Dobro onda.
-Super. -Posljednji koncert.
-Posljednji. -I to rasprodan.
Rasprodano!
Vidi frajericu!
-Kako si? -Dobro!
Kako si mi?
-Kako je? -To je mama?
-Evo je. -Bok!
Čekaj da okrenem.
Stotinu i pet koncerata.
Godinu dana sam na turneji.
Slatko i gorko.
Ali ipak više slatko nego gorko.
Ovo me razveseli kada dođem u neku dvoranu.
Prođu tjedni.
I najednom se pojavi natpis Manny. Znači, dolazi!
Oluja prijeti
Danas mom životu
Ako ne nađem zaklon neki
Samo ću se rasplinuti
Od rata, djeco, samo vas pucanj dijeli
Zdravo, brate.
Potkraj turneje shvatio sam
da se ovim želim baviti dok sam živ.
Kako možeš dočekati kraj jako, jako burne godine,
a da to ipak poželiš ponoviti?
Volio bih
da na kraju turneje o svemu mogu reći nešto mudro.
Ali znate što?
Dođeš na pozornicu, osvrneš se i pomisliš:
„Ja sam običan dečko i volim glazbu.“
„Otpusti kočnice.“
Pjevajte!
Vidimo se, volimo vas. Hvala vam!
Snimit ću to.
Prijevod titlova: Sandra Mlađenović