Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Postavíš se na pódium a jako první naskočí tvoje ego.
Říká ti: „Nesmíš to podělat,
seš přece chlap.
Všichni to tvrdí, tak to nepodělej.“
Chopíš se mikrofonu a první tón je falešný. Pokaždý.
Ale stačí 30 vteřin a dojde ti:
„Jsem jen kluk, co miluje muziku.“
Celé tělo se uvolní.
Pustím všechno z hlavy, rozhlédnu se kolem a:
„Jdi do toho.
Kašli na ego.
Poddej se tomu.“
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
SÃO PAULO, BRAZÍLIE
Už od svých asi deseti let
jsem posedlý tím, abych byl dobrý v tom, co dělám.
Tím, že se má hodnota odvíjí od toho, co dělám.
To může vést na temné místo.
Můj hlas byl na konci tohoto turné v kritickém stavu,
proto mluvím skrze telefon.
Včerejší večer mi připomněl,
že nejsem nezničitelný.
O TŘI MĚSÍCE DŘÍVE
Zpívejte!
Hlasitěji!
Křičte!
Všichni!
Nepřestávejte tleskat, ať je to jakkoli rychlý, jasný?
Jdeme na to! Pořádně tleskejte! Tleskejte.
Rychleji!
- Dobrá práce. - Díky, kámo.
- Dneska to byl super koncert. - Jo.
- Díky moc. - Vyrazíme. Startujeme.
Máme volný výjezd.
Ještě jsem neskončil.
Po výjezdu jeďte doleva
až k semaforu.
- Děkuju. - Ahoj! Miluju tě!
Miluju tě!
Jen hlídej. Nevidím monitor té kamery,
tak sleduj tu nahrávku.
Ahoj Cezi, přijde Jocelyn.
Jsem s ní domluvený na 11:50.
Dobře.
Ty jsi s tímhle začal ve svém pokojíčku.
Jen tě bavilo nahrávat na Vine.
Je těžké ochránit tu počáteční čistotu?
No tak! Shawne, jdeme, zlato! Už pojď domů!
Vstávej.
V dětství na někoho ukážete a řeknete: „To je můj sen.“
Když vám na to řeknou, že je to kravina, tak si zapamatujete, že to je kravina.
Když jsem chodil do školy,
učila u nás hlasovou výchovu slečna Parkerová
a já jí řekl, že chci zpívat.
Řekl jsem jí, že chci být umělec.
A ona neměla problém mi to uvěřit.
Moji rodiče, kamarádi…
Nikdo nikdy neřekl, že jsem se zbláznil.
Všichni řekli: „Jdi do toho.“
Už teď zní líp.
Mnohem víc teď cvičí.
Ahoj!
- Milujeme tě, Shawne Mendesi! - Paráda!
Je to větší, než jsem myslel.
Taky mě to napadlo.
- Slyšíš to? - Ne, nic.
Nevím, jestli chce být ostraha na videu. Ahoj!
- Ahoj. - Netočte ho.
- Nikam to nedáme, nebojte. - Fajn.
Mami?
Co ty na to?
Je to neskutečný.
Ochranka s ním musí i na záchod.
Panebože!
Miluju tě!
Viděla jsi to?
„Miluju tě“?
Ježkovy voči.
Ahoj!
Co, jsi nervózní?
Teď už jo. Předtím jsem nebyl.
Můžeme zpátky?
Ne, buď tu se mnou. Vydrž.
Zatleskejte Shawnu Mendesovi!
Je tu někdo, kdo není z Ontaria?
Odkud jste?
- Michigan. - Michigan!
Ty kráso.
Šílený.
Myslím, že když jsem poprvé slyšel „Say Something“ od A Great Big World,
říkal jsem si, že je to skvělá písnička. Vygoogloval ji…
…a jedním z prvních výsledků byla Shawnova cover verze.
Docela mě to zarazilo, byla totiž neskutečná.
Napsal jsem mu a pak jsme si volali přes FaceTime s ním a jeho mámou.
Shawn nás začal hned bombardovat dotazy
na fungování hudebního průmyslu a k čemu potřebuje manažera.
Upřímně jsem mu řekl,
že nevím všechno, ale že tu hodlám sedět
tak dlouho, dokud na všechno nepřijdeme.
Vždycky jsem mu říkal,
že potřebuju kapelu, protože sám budu znít mizerně.
A on: „Naopak.
Vylez na to pódium sám s kytarou.“
Sebevědomí jsem získal právě tím,
že jsem první roky vystupoval sám s kytarou.
Z malého pokojíku v Pickeringu
jsem se během pár let dostal ke hraní pro pár tisíc lidí.
BOLOGNA # 11
Tohle je pecka.
Tak takhle se natáčí dokument.
Jdeme na to.
Nedokážu to ještě dát Scottovi.
Zatím tu není.
Když jsme se poznali, měl hrozně super sluneční brýle.
Řekl: „Napiš jedničku hitparády
- a dám ti je.“ - Jo.
První společná píseň se stala jedničkou.
Potřebuje to melodii.
Jo, je to takový…
Co takhle?
Máš to?
Mám v pokoji takovou věc,
kde je název města a číslo koncertu.
Dneska je to osmička, Kodaň,
takže stovka je ještě pěkně daleko.
Navíc je to Kolín, a ne Kodaň.
Byl tam Kolín.
Asi jsem fakt řekl Kodaň.
Každý večer pamatujme,
že tohle je naprosto výjimečné.
Budu s tím brzo otravný,
ale opravdu je to výjimečné, děláme tu kouzla.
Pro ty lidi to bude pokaždé poprvé.
V každém městě.
- Je jedno, jestli to pro nás 99. koncert. - Jo.
Pro ně je to poprvé a výjimečné.
Díky. Jdeme na to.
Jdeme na to.
Všichni skákejte!
Sledoval jsem spoustu svých idolů a říkal: „Jak bych kdy mohl být jako oni?
Oni se jako legendy narodili.“
Ale to není pravda.
Lidi se ptají, co bych dělal, kdybych nedělal tohle?
Mně ta otázka nedává smysl.
Mám pocit, že nic jiného dělat nemůžu.
Včera jsem odpovídal na otázky
a jedna holčina se ptala: „Jak se stanu taky skladatelkou?“
Vzpomněl jsem si na svého tátu.
Já řekl: „Chci skládat.“ „Umíš to?“ zeptal se.
„Já nevím.“ Řekl: „Tak jdi napsat píseň.“
Seděl jsem v pokoji a sedm hodin hrál na kytaru,
krvácely mi prsty a já pořád hrál
a zlepšoval se. Neříkám, že každý musí být takhle drsný.
Řekl jsem jí: „Neseď tu a nepřemýšlej o tom.
Jsi skladatelka, tak běž napsat písničku.“
New York!
Prostě písnička s textem:
„Kolem tebe svět se točí,
- nemůžu z tebe spustit oči.“ - Jo.
Dokonce i ty trumpety…
Ty trumpety v tom jsou úplně skvělý.
Zní to tak impozantně.
Když myslím na svoje další album, vyskakuje mi tohle.
Něco v tom, jak…
Prostě ten pocit všeobjímajícího předávkování láskou.
RHINEBECK, NEW YORK PRVNÍ NAHRÁVÁNÍ ALBA WONDER
Nebo: „Counting back from 100,
so I can fall asleep faster?“
- Super. - Jo.
Připadalo mi to…
Líbí se mi „echo“ po „hello, hello“.
Jo.
Je to mnohem lepší bez toho.
Jo, je to lepší.
Znovu.
Georgi, vytáhni mě na „close my eyes“.
Je super, že pronajala byt ve West Village,
kde jsme spolu
a ráno se tam probouzíme. Je to neskutečný.
Probudíme se a oba nasedneme do jiného SUV a jedeme na stejné místo.
- Jo. - Je to super.
„Musím odjet v 8:30.“
A ona: „Taky odjíždím v 8:30.“ Tak jo.
Je to skoro jako žít normální život
v tom nejmíň normálním smyslu.
Jenom se obléknu,
skočím do kavárny pro americano,
vy přijedete
a prostě vyrazíme do práce.
- Jak se máš? - Dobře, co ty?
Pak takhle.
Co udělám s rukou po tomhle kroku?
Bum. Uděláš krok a tahle ruka… Bum, krok sem, bum.
- Ohlédneš se. - Úžasný.
- Takže… - Jasně.
- Pak jdeš na druhou stranu. - Ne.
- Váhu přenes sem. - Jo.
A pak jdeš na tu vnější stranu.
Na tuhle stranu?
Jo, jen se ujišťuju…
Dobrý? Je to tady moc pěkný.
- Super pěkný. - Jo.
Miluju tě.
Víš to?
Vím to.
Dobře, všichni připraveni. Na místa, začneme se zkouškou.
Až budete připraveni, můžeme začít.
Camila byla ve Fifth Harmony a oba jsme byli jako předkapela.
Moje první turné.
Ona vystupovala po mně.
Já hrál úplně první,
měl jsem nejkratší vystoupení.
Před pěti roky.
Byl tak…
super, mega soustředěný na práci.
Neviděla jsem ho celé turné.
Vždycky zalezl do autobusu,
hrál na kytaru a skládal s Geoffem.
Líbil se mi, ale říkala jsem si…
„On si jede to svoje, no tak nic.“
A pak asi před čtyřmi, pěti roky,
v zákulisí koncertu Taylor Swiftové.
Šla jsem ho do šatny pozdravit.
Nějak jsme spolu začali psát písničku.
Pak jsme spolu začali trávit spoustu času,
měli jsme tu písničku
a byli jsme spolu na turné Jingle Ball.
A tehdy začala celá ta naše sága.
Moc se mi líbil.
Já jemu asi taky, ale…
Vlastně nevím.
Čtyři roky
jsme byli jen kamarádi a nevídali jsme se moc často.
Teď jsme konečně spolu.
Ona tu pro mě vždycky byla po té lidské stránce.
Vždycky stojí za mnou, to má partner dělat.
Jsme v New Yorku a v rádiu začnou hrát moji písničku
a najednou vyjde najevo, že je o ní.
A já jí můžu jen říct: „Všechny jsou o tobě.“
„Vždycky byly o tobě.“
Ptá se: „Co tím myslíš?“
„Všechny jsou o tobě.
Každá moje písnička.“
Text písně „Treat You Better“ a všechny ostatní.
A ona jen: „Panebože.“ Vůbec to netušila.
Já celou dobu myslel, že to ví.
Asi nikdy nedokážu napsat písničku, která by ji vystihla,
která by zachytila skutečné pocity, které k ní chovám.
Je to jako když koukáte na Měsíc a hvězdy
a chcete si to vyfotit iPhonem,
ale ono to nejde, nevypadá to tak dobře.
Realita prostě vypadá jinak.
Chápeš?
Má to být jen pro nás.
- Tak znovu pro zábavu? - Jo.
Ale musíš se u toho fakt uvolnit.
- Jo. - Jo.
Dobře. Tak jo. Dáme si další.
Něco pro zábavu. Cokoli, co jsme nenapsali.
To si piš.
Shawne, koukni na mě. Shawne!
Shawne, tady!
Shawne, ještě jednu.
Panebože!
To je šílený.
To bylo šílený!
Tohle bylo ještě dost klidný.
Myslím to vážně.
To bylo klidný?
To bylo v klidu.
Počkej, moje bota!
To ne!
Moje bota.
Existuje na to správný postup?
Zavaž to na dva uzly.
Kdo je připravený?
Podáte mi vodu?
Tak jo, jdeme na to.
V tuhle chvíli, v tomhle létě, nebo jak chcete tomu období říkat,
během „Señorita“ a „If I Can't Have You“…
Bydlíme s Camilou poprvé sami
v newyorském bytě.
Děláme vajíčka
a snažíme se přelstít kávovar.
Prostě normální věci.
Jsem 21letý kluk a tohle je to skvělý.
Dospívám.
Týká se to i mě.
Zatleskejte Shawnu Mendesovi!
Camila Cabello, všichni!
Jsem nervózní.
Jsem nervózní z toho, že jedu domů.
Jak dlouho jsi tam nebyl?
Tři a půl měsíce?
Dlouho.
Těším se na pár dní volna,
budu s kamarády a rodinou.
Jo. Hrozně se těším.
Mám kliku, že mám Briana.
Stejně je miluje.
Snaží se mě udržet nohama na zemi.
Kdybychom měli vlastní FIFA kartičky, měl bys…
Vysoký číslo.
Podle mě 76 přihrávek a já 82.
Ani náhodou.
Já bych měl hodnocení 93 a ty 87.
Kolik má Ronaldo?
Ronaldo? Myslím, že Ronaldo má 94.
Jo, tak já 93.
Nevím, co bych bez něj dělal. Asi bych zešílel.
Umíš můj tón? To mě zajímá.
Je mým pojítkem s kamarády doma.
Vlastně jsou mi kamarádi bližší než dřív.
Všichni mi fandili
už od vydání „Life of the Party“
a teď jsme všichni tady.
Chci, aby se rozhlédli a byli pyšní,
aby jim bylo jasné, že tohle je i jejich zásluha.
„Tohle jsme dokázali.“
„Není to nádhera?“
Ložnice, děkuju za všechno.
Tak zas příště.
Už se těším pryč.
Dvě kytary.
Tak jdeme, lidi.
Rád tě vidím.
- Já tebe taky. Vítej zpět. - Díky.
Ty válíš!
Vítejte.
Tři měsíce tu nikdo neodemknul.
Jdeme.
Vítejte u mě doma. Hezky to tady voní.
Všechno vypadá v pořádku.
Co tvůj pokoj, Briane? Dobrý?
Zrovna koukám.
Všechno v pohodě?
To si piš.
Poplach!
Tak tohle bylo děsný.
Dlouho jsi nebyl doma.
Tohle je ten nejlepší výhled v Torontu, co znám.
Jen tahle stavba je příšerná. Co to je?
Proboha, tam snad staví obchoďák, nebo tak něco.
Super, ne? Rogers Centre.
Bydlíš přímo u parkoviště.
Ze svého bytu vidím Rogers Centre.
Vidím ho z ložnice každé ráno po probuzení.
Představa, že tam budu hrát, je šílená.
Ty bláho.
Ahoj, mami.
- Jak to jde? - Dobře, už jedeme.
Fajn, jenom jsem chtěla… Mluvila jsem totiž s Amy,
ale ona si nebyla jistá,
jestli jedeš do Whitby vyzvednout Aaliyah?
Jo, vyzvedávám ji. Jsem tam za 30 minut.
Dobře, zlato. Zatím.
Ahoj!
Ahoj.
Moje dcera tě zbožňuje.
Přepni si to na selfie.
Pozdravuj dceru.
Pozdravíš ji? Je to Berina.
Berino, miluju tě.
- Díky, kámo. - Jasný.
Kanadská láska.
Ahoj.
Tohle byl první školní den!
- Jo. - Proto to oblečení.
- Já to nosím pořád. - Jo, ani mě to nenapadlo.
Sledujte.
Tohle je naše hřiště.
Na tohle jsme s Brianem fakt vylezli.
Přísahám.
On ti to řekl?
To je ten náš trávník.
Tady jsme vyrůstali.
Když mluvíme o Pickeringu, mluvíme pořád o tomhle.
Podívej.
- Nazdar. - Vzal jsem Tainyho na hřiště.
Tak to kecáš!
Páni.
Jaký to tam je?
Naprostá pecka.
- Měl jsem jet taky. - To teda.
Vypadá to skvěle.
Kámo, teď je to tady naprosto neskutečný.
Když začínal zpívat, nebyl zrovna dobrej.
Mávla jsem nad ním akorát rukou.
Měla jsem v domě pořád randál. Bylo to otravný.
Fakt příšerný.
Jednou jsem se zeptala, jestli chce být slavný
a on celou tu myšlenku okamžitě shodil ze stolu.
Řekl mi: „Ne, nechci být slavný, to mi připadá děsný.“
Nevím, jestli si to pamatuje, ale já to mám v živé paměti.
Vzpomínám, jak jsem se tě kdysi zeptala,
jestli chceš být slavný,
a ty jsi byl tou představou znechucený.
- Vážně? - Jo.
Říkal jsi: „Nechci být nikdy slavný,
to je strašný život.“
- Možná jo. - Tohle jsi mi řekl.
Říkals to pořád,
protože pak ses zlepšil a lidi si tě začali všímat
a mně došlo, že se možná proslavíš.
A ty na to:
- „Nechci být slavný.“ - To nevím.
Já vím. Často jsme se o tom bavili.
Očividně jsem si to rozmyslel.
To bývávalo...
Tyhle dveře...
Po skončení školy
všichni běželi sem.
V pátek jsme se tady scházeli.
Dvě stě lidí se tu scházelo
a mluvilo o plánech na pátek.
- Úžasný. - My to neděláme.
Dřív tu byli všichni.
Vítejte doma.
Musím udělat úkoly.
Tak vítejte.
Tohle je můj domov!
Panebože.
Taková blbost.
Fakt kravina.
Největší plaketa na světě.
Už jsme prošli všechny pokoje, tenhle je můj. Vítejte.
V tomhle pokoji jsem nahrával svoje videa na Vine.
Docela malý, co?
Tak tady to je.
Ten polštář? Ty kráso.
Krásně voní.
Tak tohle mě dostalo.
Jako kdybych tu zase bydlel.
Vždycky se přišel jen najíst.
To není pravda.
- Ale ano. - Co je to?
Pokaždé jsi přišel hladový.
Koukej na moji mikinu.
- To je Camila. - Panebože.
To je moje holka. Víš o ní?
Nevím, Shawne.
Vyděláváš víc než my a chodíš sem zadarmo jíst?
Přesně.
A nikdy jinak.
Ahoj, kluku.
Šílený je, že tolik času
jsem doma nestrávil asi za poslední rok.
Tolik jako za poslední tři dny.
- Určitě. - Vždycky se ho tu snažím zdržet.
Musíš si taky odpočinout.
- Jo. - Přijde se najíst a:
„Mami, nezdržím se.“
Občas ho překecáme na film a konec.
- Jo. - Zůstal tady na Štědrý večer,
aby počkal s Aaliyah na Santu.
- Přesně tak. - Ráno se probudili
a Santa nechal pod stromečkem dárky.
- Nemám pravdu? - Ona toho nenechá.
- Ne. - Santa Claus existuje.
- Jo. - Že jo?
- Musíš jen věřit. - Věřím.
To je ono.
Byl jsi dnes na stadionu?
Ne, byl jsem včera.
- Je to tam velký, co? - Obří.
Já si chci nechat překvapení na zítřek.
- Zítra tam budu. - V kolik?
- Asi kolem poledne. - Poledne?
To přivezou jídlo, tak proto.
Dobře. Chytrý tah.
Tohle je jiný.
To jsem psal před vystoupením.
Žádný text.
Slyším v tom orchestr jako z nebe a výrazné bicí…
Pak to ztichne a můj hlas…
Auto teď řídí samo.
Včera jsme koukali na videa, kde nám bylo asi 16 let.
Byli jsme do toho zažraní.
Podívali jsme se na sebe a oba: „Není mi dobře.“
Přeneslo nás to totiž zpátky do věku, kdy jsme byli nejistí a vyplašení.
Ohromilo mě, jak moc rozumí mým pocitům.
Podívali jsme se na sebe a já řekl: „Divný, co?“
A ona: „Jo, hodně.“
Řekl jsem, že jsem rád, že mi rozumí,
protože sám nevím, jak bych to někomu vysvětlil.
Zní to jako tvoje srdce.
Tak to i cítím.
Měl jsem dlouhé období, kdy jsem psal pořád dokola tohle.
„Hlasem ovládám svůj mozek.“
„Zpívám bez napětí.“
„Můj hlas je silný a zdravý.“
Tohle bylo…
Dva týdny před prodejem lístků na Rogers Centre, 24. listopadu 2018.
Napsal jsem „Je to tady.“
„Vyprodám Rogers Centre.“
Byl jsem v tomhle bytě.
- A tohle je 28… 25. listopadu 2018. - Napsal jsi:
„Vyprodal jsem Rogers Centre.“
Vyšlo to, protože jsem si to napsal do deníku.
Jo, jsi vytrvalý.
Tohle je vytrvalost.
ROGERS CENTRE, TORONTO, ONTARIO 77. KONCERT TURNÉ
Líbilo se mi, jak jsi…
Rogers Centre bylo asi vždy mým cílem.
Když jsem s muzikou začínal, denně jsem kolem něj jezdil
a říkal si, že jednou tu budu hrát.
Ježíši Kriste.
Jo!
Panebože!
To je neskutečný.
Ani nevím, kam se dívat dřív.
- Kde je pódium? - Tady.
To je šílený.
Docela velký.
To je masakr!
Jeviště se zdá malé.
Nepřipadá ti jeviště malé?
Nezdá se ti jeviště malé?
Vím, že nové nepostavíme, ale…
Rozhlédni se, tohle jsi dokázal.
Já vím. A první, co mě napadne: „Není to malé?“
- Vychutnej si to. - Je to jako město.
Podívej.
Poprvé procházím Rogers Centre
a jsem trochu nervózní.
Kavárník mi na ulici říká, že přijde na koncert.
Vrátný mého bytu mi říká, že přijde na koncert.
Tohle je rodinná záležitost.
Tohle není…
Není to největší koncert života, spíš:
„Jsme v jeho rodném městě. Úžasné.“
„Všude kolem je láska.“
„To je jeho show.“
A je to zároveň největší stadion v zemi.
Neskutečný pocit. Tohle jsem ještě nezažil.
Mazec.
Přidejte se!
Jdeme na to!
Najednou ti připadá, že celý rok
a vlastně celý život směřuješ k takové show.
Stojíš před davem 50 000 lidí.
Je to naprosto neskutečné.
Jako kdyby se ti nohy vznášely ve vzduchu.
Od začátku do konce je to kouzelné.
Pojďte všichni zpívat.
Já vás miluju. Děkuju.
Ten večer a na tomhle místě jsem se cítil zahrnutý skutečnou láskou.
Toronto, já vás miluju celým svým srdcem. Děkuju.
Díky, že jsme tu mohli být.
Manny!
Já myslel, že jste odjeli!
Shawne!
Tohle byl nejlepší koncert.
Shawne, jsem na tebe moc hrdá.
Dost jsem si poplakala.
Shawne!
Díky!
Mám její vokály i samostatně, můžeme je ubrat.
- Po dvou to končí. - Jo.
A ještě to pozadí…
Když jsem na turné a podobně, bývám posedlý akordy.
Hrál jsem tohle.
Tak nějak.
- Jo. - Dostat se z jednohlasu do harmonie,
to prostě nedokážu.
- Ale kecy. - Musím opakovat…
Většinou musím v té skladbě hrát tu klavírní složku.
Možná půjdu s vámi, je to zábava.
Pokračujte. Budu chvilku poslouchat.
Je tu funkce jednotlivých linek.
Jo.
A chybí nám…
Zpívá někdo tohle?
Takže ty?
- Jo. - Máme tam ticho.
Kde jsi? Trochu tě zesílíme.
Jo, to potřebujeme.
Vždycky na sobě cítím tlak dělat hudbu,
která bude lepší než předchozí.
Mám pocit, že tentokrát jsem ve studiu
s přístupem: „Co se má stát, to se stane.“
Nahráváme, Georgi?
S nedokonalostí se nemůžete jen smířit, musíte ji přijmout,
protože právě v ten okamžik právě ta nedokonalost vytvoří kouzlo.
Nevím, co víc dělat.
Možná to na jevišti přeháním.
Možná.
- Víš? - Zkus klid.
Přidal jsi další písničku.
Dvě písničky.
- A přechod je delší. - Jo.
Takže děláš víc.
Londýne, jak se máš?
Nádhera.
Moc se omlouvám, můj hlas mě dneska hrozně zlobí.
Budu potřebovat vaši pomoc.
Slibuju, že budu zpívat z celého srdce, ale hlas má své limity.
Mockrát děkuju.
Jedou smyčky.
Řekni, kdy chceš jít.
Zatracená práce. Tohle je…
- Co jsi právě udělal… - Já vím.
Jsme na turné, které má 104 koncertů.
Částečně si opakuju:
„Hlavně ukaž vděk“, protože vděčný jsem.
Jsem opravdu neskutečně vděčný.
Miluju ta vystoupení. V životě jsem se tak nebavil, ale…
Taky bych chtěl koukat s rodiči na filmy.
Ozdobíš mi doma stromek?
Stromek jo, ale nic víc.
Jezdit po předměstí, ležet na hřišti…
Dát si s kamarády jointa, koukat na hvězdy
a dát si sušené maso.
Fakt mám hrozně přízemní touhy.
Tohle jsou ty věci,
které mi teď trochu chybí.
A chybí mi dost silně.
Hodně na to myslím.
Když řeknu světu, že jsem normální člověk,
přestanou chodit na koncerty
a přestanou poslouchat hudbu
a skončí celé tohle šílenství?
Pak si řeknu, že bych to asi neměl říkat
a hrát to dál.
Ještě chvilku předstírat, že jsem Superman.
Právě jsem hrál.
Napsal jsem zprávu na Instagram.
„Dneska mě to převálcovalo. Teď jsem tady a je to nádherné.
Je to taková krása.
Je to taková krása.“
DNES MĚ TO PŘEVÁLCOVALO. ŽIVOT JE NÁDHERNÝ. DÍKY.
Nic víc mě nenapadá.
RIO DE JANEIRO, BRAZÍLIE
Snažím se tomu přijít na kloub od začátku.
Zkoušel jsem to různými směry.
Lidi se ptají, proč se to stalo mně, a já mám dost logických zdůvodnění,
ale žádné z nich není uspokojivé.
Pořád se rozcvičuju
a pořád kontroluju svůj hlas se strachem, že…
Že jednoho dne zazpívám a nic ze mě nevyjde.
Otevři zadní část hrdla a nadechni se.
Pořádně to uvolni a otevři.
Co to dělají?
Utíkají, protože vidí utíkat ostatní.
Kámo, ta show bude šílená.
Křičí.
Není tam kapela?
Možná proto, že jsem dal na Instagram fotku západu.
To neznamená, že tam jsem.
- Ahoj. - To byl tak super zážitek.
Panebože!
- Nemůžu mluvit! - To nic.
Moc rád tě poznávám.
Jo.
Mám pocit, že mě dokážeš napojit na sebe i na lidi kolem mě,
za to jsem ti hrozně vděčná, a…
Panebože.
- Vyfotíme se? - Jo.
Když zastavíte před hotelem v zemi, kde jste poprvé,
a tam na vás čeká tisícovka lidí…
Je jedno, kolikrát jste to zažili, pokaždé…
je to jako sen.
Nevím, jestli to bude někdy normální.
A nevím, jestli to normální být má.
Mockrát děkuju! Děkuju!
Díky moc!
Děkuju, Shawne. Miluju tě!
SÃO PAULO, BRAZÍLIE 95. KONCERT TURNÉ
Jak se vede?
Jsme v Brazílii a tohle je poslední část turné.
Dnes jsem se probudil a…
cítím se nemocný.
Zítra mám hrát na dvou stadionech v São Paulu.
Ale víte co? Nic se neděje, koukal jsem
na Kobe Bryanta na YouTube a je mi skvěle.
- Měl jsem otok na pravé hlasivce. - Je tam otok.
Potřebuju zkontrolovat,
ale hlasitost zvládnu.
- Dobře. - Ale radši hlas nezvyšuju.
Ano.
Mockrát děkuju.
Ahoj, jak to jde?
Jde to.
Poslouchej. Tohle je…
Já nevím. Z toho jsem nervózní.
Kolik tam teď máte hodin?
Je půl čtvrté.
A v kolik je koncert?
V půl deváté.
Podle mě to není dobrý nápad. Nezdá se mi to.
Vezmu tě za Cezem,
abys to s ním mohl probrat na základě…
Na základě toho, jak můj hlas zní.
Podle tvého hlasu bys neměl ani mluvit.
Mám strach, že si ublížíš, a pak…
Slyšíš mě?
Jo.
Ahoj.
Jo, byli jsme u druhého doktora a mluvili s Nasserim přes FaceTime.
Viděl celý video přenos z vyšetření.
Probírali jsme to s ním.
Jo, naprosto věřím tvému úsudku a souhlasím s tím, co říkáš.
Jo, jde o ten zpěv.
Jo, stoprocentně.
Buď to tam je, nebo ne. Přesně.
Pokud je teď podle tebe procvičování škodlivé,
nebudeme to dělat.
Rozumím. Díky, Ericu.
Dobře. Měj se.
Abys věděl, tak jsem mu jasně řekl, že je před námi ještě 11 koncertů.
Kdybychom se na sílu snažili odehrát tenhle koncert,
ublíží to dalším koncertům.
Musíme začít myslet
- na scénář koncertů. - Jo.
Pane doktore Nasseri, Cez.
Spojím se ještě s Ericem
a je tu vedle mě i Shawn.
Tak, Shawne, nějaké zlepšení?
Ne.
Pět hodin do začátku koncertu?
Za 30 minut začnou pouštět dovnitř.
Už za 30 minut? Proč tak brzy?
Je to stadion.
Jasně.
Já jen řeknu, že jsme zažili lidi, kteří řekli,
že to nějak přetlačí,
a pak si doslova zpřetrhali hlasivky a museli na operaci.
Naprosto rozumím tomu, jak je náročné zrušit koncert, ale…
Mou povinností je teď zakročit a říct,
že pokud jsi opravdu bez hlasu, je před tebou ještě 11 koncertů.
Venkovní vystoupení tě z těch 11 koncertů může vyřadit.
Jo.
Co myslíš, Shawne?
Nevím. Nejsem ve stavu, kdy bych se mohl rozhodovat.
Má toho moc.
Abychom si to tedy ujasnili, oba shodně říkáte,
že máme koncert zrušit?
- Ano, na tom se shodneme. - Dobře.
My to tedy ještě probereme
a dáme vědět, jak jsme se rozhodli.
Budeme vás informovat.
- Dobře. - Dobře. Díky, pánové.
Opatrujte se.
Hned se vrátím, jo?
Zrušili to.
„Láme mi to srdce,
ale lékaři řekli, že dnes nemůžu vystoupit,
jinak riskuji dlouhodobé poškození hlasu.
Moc vás miluju
a z hloubi srdce se omlouvám.
Kéž bych tam dnes mohl být.
Slibuji, že vám to příště vynahradím.“
- Mami. - Zlato, je mi to moc líto.
Včerejší koncert byl skvělý.
Měli možnost tě vidět, není to tak,
že bys tam nebyl vůbec. Mohli tě vidět.
Už to zažili.
Nebyl jsi tam úplně poprvé.
Říkal jsi, že jsi nemocný a zlobí tě hlas,
ale neříkal jsi, že tak moc.
To nic. Není to konec světa, zlato.
Nadechni se.
Jo.
Nic s tím nenaděláš.
Miluju tě.
Já tebe taky. Já tebe víc.
Bude to dobrý. Zvládneš to.
Nic nenaděláš.
Uvidíš, že to fanoušci pochopí.
Máš hlasový klid? Nevěděla jsem, že je to tak zlé.
Je těžké říct, že se koncert prostě zruší,
když na vás čeká 40 000 lidí.
V tu chvíli cítíš jen…
obrovskou díru v břiše.
Nálada se mění hodně rychle.
Vrátili jsme se na hotel
a já si pamatuju, jak jsem z toho byl rozhozený.
Najednou jsem uslyšel zvenku křik.
Otevřel jsem okno
a na ulici skandovalo 2000 lidí.
Taková nádhera.
V tu chvíli jsem si říkal,
že jsou lidé neuvěřitelně hodní,
a to je hrozně krásné.
Chvíli jsem byl rozhozený.
Seděl jsem na stadionu a věděl, že se to ruší kvůli mně.
Nejhorší je pocit, že jsem je všechny zklamal.
V následujících deseti letech musím dělat všechno naplno.
Je to podobné kariéře sportovce.
Musím dál makat.
Kvůli náročnosti turné
jsem měl chuť to všechno otočit do pozitivnější nálady.
Píšu o úzkostech spíš jako o něčem, co…
je víc životní společník
a míň nepřítel, kterému chci utéct.
Dáme to tam dvakrát?
- Jo, to by šlo. - Tak fajn.
Těším se, až to budu zpívat na turné.
Tohle se bude totiž strašně dobře hrát.
Chci tam další „do you know“…
Ať je to za tím
a pak by měla přijít třetí,
aby to jako stoupalo.
Když začínáte točit album, nevíte, co čekat.
Musíte skočit a počkat, co se stane.
Ať je tam něco v pozadí.
- Cítili jste to? - Tu pauzu? Jo.
Můžeme.
Jak tam teď zní ty rohy?
MEXICO CITY, MEXIKO ZÁVĚREČNÝ KONCERT TURNÉ
- Tak se scházíme vždy? - Jo.
Bezva.
Paráda.
Poslední koncert.
- Náš poslední koncert. - A je vyprodáno.
Máme vyprodáno.
Proč seš tak v klidu?
- Jak se máš? - Fajn!
- Ahoj! - Jak se cítíš?
Je máma na FaceTime?
- Je. - Ahoj, mami!
Vydrž, otočím to.
Sto pět životních koncertů.
Strávil jsem rok života na turné
a je to hořkosladké.
Ale upřímně je to víc sladké.
Tohle mi udělá hroznou radost, když přijedu na koncert.
Celé týdny jsme se neviděli a najednou
je tu nápis „Manny“ a já vím, že přijede.
Ach, hřmí bouře
nad samotným mým životem.
Když nenajdu včas úkryt,
tak po mně nezbyde nic.
Válka, milé děti,
je na dostřel.
Ahoj, kámo.
Na konci turné si uvědomuju,
že tohle chci dělat do konce života.
Jak je možný mít za sebou šíleně náročný rok
a chtít ho zažít znovu?
Kéž bych mohl na konci turné říct něco velmi hlubokého.
Chcete znát pravdu?
Vyjdete na pódium, rozhlédnete se kolem a říkáte si:
„Jsem jen kluk, co miluje muziku.
Poddám se tomu.“
Zpívejte všichni!
Tak zase příště! Milujeme vás!
Já to nahraju.
Překlad titulků: Zuzana Matějková