Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎Cum urci pe scenă, ‎conștiința de sine te inundă.
‎Și-ți spune să n-o dai în bară…
‎că ești bestial, ‎că toți spun asta, deci n-o sfecli.
‎Ajungi la microfon ‎și prima notă e mai joasă cu un semiton.
‎Apoi îți reamintești ceva.
‎Că ești un om care iubește muzica.
‎Și corpul tău se detensionează.
‎Mă detașez, privesc în jur…
‎și-i dau bice.
‎„Lasă gândurile!
‎Predă-te!”
‎UN DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎SÃO PAULO, BRAZILIA
‎Cam de pe la zece ani,
‎boala mea e să fiu foarte bun la toate.
‎Pentru că valoarea mea se trage de acolo.
‎Iar asta te poate măcina pe interior.
‎Vocea mea a fost în pragul de a ceda ‎la finalul acestui turneu
‎și mă ajută telefonul să comunic.
‎Aseară mi-am amintit…
‎că nu sunt invincibil.
‎TREI LUNI MAI DEVREME
‎AL 72-LEA SPECTACOL DIN TUR
‎Cântați!
‎Mai tare!
‎Să vă aud!
‎Oricât de rapid aș fi, ‎voi bateți din palme, da?
‎Începem! Bateți din palme!
‎Mai repede!
‎- Bravo! ‎- Mersi, frate!
‎- A fost o seară bestială. ‎- Da.
‎Ți-am lăsat o jachetă, poate ai nevoie.
‎- Mulțumesc! ‎- Hai, să-i dăm gaz!
‎Avem treabă afară.
‎N-am terminat.
‎Faci stânga când ieși
‎și o iei printre lumini.
‎- Mulțumesc! ‎- Pa! Te iubesc!
‎Te iubesc!
‎Să fii atent… Nu văd monitorul ăla.
‎Legat de camera aia, ‎să fim siguri că înregistrează.
‎Cez, vine și Jocelyn.
‎I-am zis să vină la 11:50.
‎Bine.
‎Chestia asta care a început în camera ta,
‎cu filmulețele de pe Vine…
‎E greu să protejezi esența carierei tale?
‎Hai, Shawn! Hai, iubire! Hai în casă!
‎Ridică-te!
‎Când ești mic, ‎dacă îi spui cuiva care e visul tău…
‎și îl bagatelizează,
‎ești de acord cu persoana aia.
‎Când eram la școală…
‎i-am zis drei Parker, ‎profesoara de muzică,
‎că vreau să fiu cântăreț, ‎că vreau să fiu artist.
‎M-a crezut fără să stea pe gânduri.
‎Nici părinții, nici prietenii mei ‎nu m-au luat peste picior.
‎Toți m-au încurajat.
‎PRIMUL CONCERT, 15 ANI
‎Sună mai bine acum. ‎Exersează mult și se vede.
‎Salut!
‎- Te iubim, Shawn Mendes! ‎- Mă bucur!
‎E mare sala.
‎MANNY ‎TATA LUI SHAWN
‎- Auzi? ‎- Nu aud nimic.
‎Paznicul e aici, ‎nu știu dacă vrea să apară.
‎- Salut! ‎- Nu-l filmați!
‎- Nu public filmarea. ‎- Bine.
‎Auzi, mamă?
‎MAMA LUI SHAWN
‎Ce spui?
‎E ireal!
‎Și la baie merge cu paznicii după el.
‎Doamne!
‎Te iubesc!
‎Ai auzit?
‎„Te iubesc”?
‎Doamne sfinte!
‎Salut!
‎Ia zi, ai emoții?
‎Acum am. Până acum nu aveam.
‎Mergem acolo?
‎Stai cu mine!
‎SORA LUI SHAWN
‎Aplauze pentru Shawn Mendes!
‎Cine nu e din Ontario?
‎De unde sunteți?
‎- Michigan. ‎- Michigan!
‎Sfinte…
‎Nebunie!
‎Când am ascultat „Say Something” ‎de la A Great Big World pentru prima dată,
‎mi-a plăcut mult și am căutat-o pe Google…
‎și printre primele rezultate ‎era coverul lui Shawn.
‎Am fost puțin surprins. ‎Mi s-a părut incredibil.
‎L-am contactat și am vorbit pe FaceTime ‎cu Shawn și mama lui.
‎Din start, Shawn ne-a asaltat cu întrebări
‎despre cum funcționează lumea muzicii ‎și care e rolul managerului.
‎Le-am răspuns sincer:
‎„Nu le știu pe toate, dar o să rămân aici
‎și o să-mi investesc timpul ‎în a le desluși cu voi.”
‎I-am tot zis că am nevoie de o trupă, ‎că o să sune aiurea solo.
‎Dar el m-a încurajat ‎să urc pe scenă doar cu chitara.
‎Încrederea în sine s-a clădit ‎în anii în care am cântat doar cu chitara.
‎Din camera mea mică din Pickering
‎am ajuns să cânt ‎în fața a mii de oameni în doi ani,
‎BOLOGNA
‎Ce fain arată!
‎Așa se filmează documentarele.
‎Începe treaba!
‎Nu vreau să i-o dau lui Scott.
‎N-a ajuns.
‎Când l-am cunoscut, ‎ avea ochelarii aia mișto.
‎A zis că-mi dă ochelarii ‎dacă ajung în top.
‎Primul nostru single a fost locul întâi.
‎Fă-o mai melodioasă!
‎Da, e cam așa…
‎COMPOZITOR
‎Cum sună?
‎Ți-a ieșit?
‎În camera mea, am o listă
‎pe care ținem evidența spectacolelor.
‎Azi avem al optulea show ‎în Copenhaga,
‎deci mai avem mult până la o sută.
‎Scrie Cologne, nu Copenhaga. ‎Suntem în Cologne.
‎Scria Cologne.
‎Posibil să fi zis Copenhaga.
‎Vreau să nu uităm
‎că ceea ce facem e special.
‎Știu că sunt enervant,
‎dar chiar e special și magic ‎ce facem noi.
‎Cei de-afară ne văd pentru prima dată, ‎de fiecare dată.
‎- Nu contează al câtelea show e. ‎- Așa e.
‎Pentru ei e prima dată și e special. ‎Mersi, să-i dăm bice!
‎Hai!
‎Săriți cu toții!
‎Mereu m-am întrebat ‎cum pot să fiu ca idolii mei.
‎Credeam că s-au născut legendari.
‎Dar nu e adevărat.
‎Lumea mă întreabă ‎care e alternativa la ce fac.
‎Mă derutează întrebarea asta,
‎eu simt că asta mi-a fost scris să fac.
‎Am avut interviuri ieri.
‎M-a întrebat o fată ‎cum poate deveni compozitoare.
‎Fix asta îl întrebasem eu pe tata.
‎El m-a întrebat dacă pot scrie piese.
‎Nu știam dacă pot, dar m-a încurajat.
‎Am cântat la chitară ore în șir ‎în camera mea
‎până mi-au sângerat degetele, ‎dar am tot exersat.
‎Nu zic că ăsta e ritmul.
‎I-am spus acelei fete ‎să nu mai piardă vremea
‎și că trebuie doar să meargă ‎să compună piese.
‎Începe!
‎New York!
‎Nu se mai fac versuri așa:
‎„E prea frumos ‎Nu-mi pot dezlipi ochii de tine.”
‎Și cum sună trompetele…
‎Da, trompetele alea sună beton, așa-i?
‎Parcă anunță ceva grandios.
‎Mă inspiră pentru următorul album.
‎Ceva care să emane…
‎un sentiment intens și copleșitor ‎ de iubire.
‎PRIMA SESIUNE DE ÎNREGISTRĂRI ‎A PIESEI „WONDER”
‎Poți zice: „Număr până la o sută ‎ca să pot adormi”?
‎- E tare. ‎- Da.
‎Dar simțeam…
‎- Îmi place ecoul. ‎- Da.
‎Da.
‎„Trebuie…”
‎Da.
‎E mult mai bine fără…
‎Da. E mai bine așa.
‎Din nou.
‎George, amplifică „Close my eyes”.
‎E tare. Are un apartament ‎în West Village și stăm acolo.
‎Ne trezim dimineața ‎și ne disperă situația.
‎Și trebuie să ne trezim ‎și să luăm mașini diferite
‎spre același loc.
‎- Da. ‎- E tare.
‎Îi zic că plec la 08:30. ‎La care ea: „Și eu.” E clar.
‎E ca și cum ai trăi o viață normală
‎în cel mai anormal mod.
‎Tocmai mă îmbrăcasem
‎și voiam să dau o fugă după cafea ‎când ați ajuns voi
‎și m-ați dus la muncă.
‎PREMIEREA MTV MUSIC AWARDS, 2019
‎- Ce faci? ‎- Bine, tu?
‎- O luăm așa. ‎- Fac un pas și cu brațul ce fac?
‎Faci cu mâna așa când pășești.
‎- Apoi pășești aici și te uiți în spate. ‎- Tare.
‎M-am prins.
‎Nu.
‎Pe partea asta?
‎Da, doar mă asigur.
‎Bine. Foarte confortabil.
‎- Exact. ‎- Da.
‎Te iubesc.
‎- Știi? ‎- Știu.
‎Bun, suntem gata! ‎La locuri! Încep repetițiile!
‎Noi suntem gata de acțiune.
‎Camila era în Fifth Harmony ‎și cântam amândoi în deschidere.
‎Primul meu turneu.
‎Ea cânta după mine.
‎Eu eram primul, ‎cea mai scurtă reprezentație, apoi ei.
‎Acum cinci ani.
‎Era…
‎Era foarte concentrat pe treaba lui. ‎Abia l-am văzut în turneul ăla.
‎Stătea în autocar, cânta la chitară ‎sau compunea cu Geoff.
‎Mi s-a părut drăguț, ‎dar părea prea ocupat ca să-mi bat capul.
‎În fine, cred că s-a întâmplat ‎acum patru sau cinci ani.
‎Eram în culise la Taylor Swift.
‎Am mers în cabina lui să-l salut.
‎Și am început să scriem o piesă.
‎Apoi am început să petrecem timp împreună
‎pentru că scriseserăm o piesă ‎și cântaserăm în Jingle Ball împreună.
‎Atunci a început cu adevărat ‎povestea noastră.
‎Mi-a căzut cu tronc.
‎Și eu lui…
‎Așa cred.
‎În ultimii patru ani,
‎în timp ce ne-am împrietenit ‎și ne-am văzut rar
‎și am ajuns să fim împreună,
‎ea mi-a fost alături ‎și a avut grijă de mine ca om.
‎Mă sprijină. ‎Cred că asta înseamnă un partener bun.
‎Eram în New York ‎și au pus piesa mea la radio
‎și am ajuns să discutăm despre asta.
‎I-am zis că e despre ea, ‎că totul e despre ea.
‎Că mereu a fost așa.
‎N-a înțeles. ‎I-am zis că toate sunt despre ea.
‎Toate piesele mele.
‎Așa că i-am fredonat „Treat You Better” ‎și altele
‎și a rămas surprinsă, ‎nu știa că piesele sunt despre ea.
‎Iar eu eram convins că știa.
‎Nu cred că pot transpune prin muzică, ‎cu acuratețe,
‎adică nu pot captura tot ce trăiesc ‎și simt cu ea.
‎E ca atunci când vezi luna sau stelele ‎și încerci să le faci poză cu telefonul,
‎dar nu îți iese, ‎pur și simplu nu arată bine.
‎Nu e ceva ce trebuie articulat.
‎Înțelegi?
‎E ceva doar al nostru.
‎- Repetăm? ‎- Da.
‎Dar numai ca să ne relaxăm.
‎- Da. ‎- Da.
‎Bine. Hai să cântăm altă piesă!
‎O piesă lejeră? ‎Oricare, dar nu de-a noastră.
‎Clar!
‎Shawn, aici, te rog! Shawn, aici!
‎Shawn, încă una!
‎Vai de capul meu!
‎Ce nebunie!
‎A fost nebunie pură!
‎Au fost destul de calmi.
‎Pe bune.
‎- Ți s-au părut calmi? ‎- Da.
‎Stai! Pantoful meu!
‎Nu!
‎Pantoful meu!
‎Există o metodă anume?
‎E bine așa, dar fă nod dublu!
‎Cine e gata?
‎Apă, te rog!
‎Hai, e timpul! Mergem!
‎În perioada asta, vara asta sau ce-o fi,
‎cântând „Señorita” ‎și „If I Can't Have You”…
‎eu și Camila locuim în New York, ‎singuri pentru prima dată.
‎Gătim și învățăm să folosim espressorul.
‎Chestii normale, nu?
‎E fain să pot fi un tip de 21 de ani.
‎Și eu resimt faptul că înaintez în vârstă.
‎Aplauze pentru Shawn Mendes!
‎Camila Cabello, oameni buni!
‎Am emoții.
‎Sunt stresat că merg acasă.
‎Cât timp a trecut?
‎Trei luni jumate?
‎E mult.
‎Mă bucur că am zile libere ‎și că le petrec cu cei dragi.
‎Da. Abia aștept!
‎PRIETEN DIN COPILĂRIE
‎Sunt norocos să-l am pe Brian.
‎Oricum îi plac.
‎El mă ține cu picioarele pe pământ.
‎N-ar conta. Dacă am avea cartonașe FIFA…
‎- Aș avea punctaj mare. ‎- Tu ai avea 76, eu 82.
‎Nicio șansă!
‎Eu, 93. Tu, 87.
‎Ronaldo cât are?
‎Ronaldo? Cred că vreo 94.
‎Da, eu am 93.
‎Cred că aș fi cam nebun ‎fără el în preajmă.
‎Mă poți imita? Asta întreb.
‎Da
‎El e legătura mea cu amicii de-acasă.
‎Acum sunt și mai apropiat de ei.
‎Toți mă susțin ‎de când a apărut „Life of the Party”
‎și acum ne-am reunit.
‎Vreau să fie mândri…
‎și să simtă că tot ce se întâmplă ‎e și succesul lor.
‎Că am reușit.
‎Și că e frumos.
‎Pa, dormitorule! Ai fost bun cu mine. ‎Mersi! Pe curând!
‎Ce bine că plec!
‎Chitara dublă.
‎Hai, prieteno!
‎Mă bucur să te văd!
‎- Și eu, bine ai venit! ‎- Mersi!
‎Ești beton!
‎Bun venit! ‎Cred că e deschisă de trei luni.
‎Hai! Bun venit în căsuța mea! ‎Ce bine miroase!
‎Bun, totul pare în regulă.
‎Cum e camera ta, Brian? E bună?
‎E ce trebuie.
‎Totul e ce trebuie?
‎Clar!
‎Alarma!
‎Ce nasol!
‎Nu stă mult pe-acasă.
‎E cea mai faină priveliște din Toronto.
‎Deși clădirea aia e oribilă. Ce e aia?
‎Doamne, cred că se construiește un mall!
‎E tare, nu? Rogers Centre?
‎Se vede din casa ta.
‎Văd Rogers Centre din casa mea.
‎Îl văd din dormitor ‎când mă trezesc dimineața.
‎Pare ireal că o să cânt acolo.
‎Ce chestie!
‎- Salut, mamă! ‎- Ce faci?
‎Bine, acum mergem acolo.
‎Bine, am vorbit cu Amy,
‎coordonatoarea ta, ‎și nu știa dacă mergi după Aaliyah.
‎Da, merg după ea. ‎Ajung în 30 de minute.
‎Bine, puiule. Pa!
‎Ce faci?
‎Salut!
‎Fiica mea te adoră!
‎Faci un selfie?
‎Salut-o pe fiica ta!
‎O saluți? O cheamă Berina.
‎Berina, te iubesc!
‎- Mersi! ‎- Cu plăcere!
‎Iubire canadiană.
‎Bună!
‎Azi a fost prima zi de școală.
‎- Da. ‎- Înțeleg uniforma.
‎Da, îmi place s-o port.
‎Nu mi-a picat fisa.
‎Ia uite!
‎Ăsta e terenul nostru.
‎Eu și Brian ne-am cățărat până sus.
‎Jur.
‎Ți-a zis?
‎E teritoriul nostru, ăla de care ziceam.
‎Aici am copilărit.
‎De-aia părem obsedați de Pickering.
‎Ia uite!
‎L-am adus pe Tainy pe teritoriul nostru.
‎Nu, ce?
‎Cum e?
‎E bestial, frate!
‎- Trebuia să vin și eu. ‎- Știu.
‎Arată genial!
‎E incredibil aici acum.
‎La început, nu cânta foarte bine.
‎Dar am avut răbdare să văd ce iese.
‎Mereu era gălăgie acasă, mă dispera. ‎Era oribil.
‎L-am întrebat dacă vrea să fie faimos
‎și a încheiat subiectul din fașă.
‎Mi-a zis că nu vrea, că pare groaznic.
‎Eu îmi amintesc perfect, ‎nu știu dacă și el.
‎Când ai început să cânți, te-am întrebat
‎dacă vrei să devii faimos
‎și ai respins instant ideea.
‎- Da? ‎- Da.
‎Ai zis că nu-ți dorești asta, ‎că nu vrei stilul ăla de viață.
‎- Da. Probabil. ‎- Țin minte.
‎Mereu ziceai asta,
‎pentru că deveneai tot mai bun ‎și primeai atenție.
‎M-am cam prins că o să devii faimos.
‎- Dar tu o țineai pe a ta. ‎- Nu-mi amintesc.
‎Eu, da. Mereu vorbeam despre asta.
‎M-am răzgândit, evident.
‎Obișnuiam…
‎Ușa asta…
‎Terminam orele…
‎și toți se adunau buluc
‎pe chestia asta din față, ‎în zilele de vineri.
‎Erau două sute de oameni aici,
‎își făceau planurile pe weekend.
‎- Era tare. ‎- Noi nu o facem.
‎Noi o făceam mereu.
‎Bun venit acasă!
‎Am teme de făcut.
‎Bun venit! Asta e casa mea!
‎Doamne!
‎Ce prostie!
‎Asta-i cea mai mare placă.
‎Am fost în toate camerele, ‎dar asta e a mea. Bun venit!
‎E camera în care am înregistrat ‎toate clipurile de pe Vine.
‎E micuță, așa-i?
‎Ăsta-i locul!
‎Pernele astea… Să-mi bag! Miros bine.
‎Chiar e emoționant.
‎Mamă, parcă iar locuiesc aici.
‎Vine doar ca să mănânce.
‎Ba nu!
‎- Ba da. ‎- Ce e asta?
‎Ești flămând de fiecare dată.
‎Uite ce bluză!
‎- E Camila. ‎- Doamne!
‎E iubita mea. O știi?
‎Nu, Shawn.
‎Ești plin de bani ‎și vii să mănânci pe gratis?
‎Da!
‎Nu te opri!
‎Salut!
‎TATĂL LUI SHAWN
‎Știți ce e absurd? ‎N-am mai stat acasă așa de mult de un an.
‎Mă refer la astea trei zile.
‎- Clar. ‎- Încerc să-l conving să mai stea.
‎Și te-ai relaxat.
‎- Da. ‎- Mănâncă și zice că trebuie să plece.
‎Poate apucăm să vedem un film. Atât. ‎Stă în Ajunul Crăciunului.
‎- Îl așteaptă pe Moșu' cu Aaliyah. ‎- Exact.
‎Se trezesc dimineața ‎și îi așteaptă darurile sub pom.
‎- Așa-i? ‎- Cu asta îmi scoate ochii.
‎- Ba nu. ‎- Moș Crăciun există.
‎- Da. ‎- Nu?
‎- Trebuie să crezi. ‎- Cred.
‎Așa te vreau!
‎Ai fost la stadion azi?
‎Nu, ieri.
‎- E mare, așa-i? ‎- E uriaș.
‎Nu vreau să văd prea multe ‎până nu intru acolo.
‎- O să vin și eu. ‎- La cât?
‎- Pe la prânz? ‎- Da?
‎E ora mesei, de-aia vin.
‎Bun. Ești un tip isteț.
‎E deosebită.
‎Am scris-o înainte de show.
‎Fără versuri.
‎Bun, parcă e o orchestră divină ‎și tobele sunt o forță.
‎Apoi se face liniște și intru cu vocea.
‎E pe pilot automat.
‎Ieri ne-am uitat la filmulețe cu noi ‎de când aveam 16 ani.
‎Am fost absorbiți.
‎Ne-am uitat unul la celălalt ‎și ne-am crispat.
‎Pentru că am retrăit nesiguranțele ‎pe care le aveam la 15 ani.
‎Și am simțit că înțelege sentimentul ăla.
‎Și am întrebat-o: „E ciudat, așa-i?”
‎La care ea: „Da, clar.”
‎I-am zis că mă bucur, de fapt,
‎pentru că e singura ‎căreia pot să-i explic asta.
‎Așa sună inima ta.
‎Da, așa e în inima mea.
‎Am scris și rescris piesa asta ‎ de mii de ori.
‎Îmi controlez mintea cu vocea.
‎Cânt fără tensiune.
‎Vocea din pieptul meu răsună.
‎Asta era…
‎pe 24 noiembrie 2018, când am anunțat ‎concertul de la Rogers Centre.
‎Am scris așa: „Îi dăm bice. ‎Rogers Centre va fi plin.”
‎Eram în apartamentul ăsta.
‎- Și pe 25 noiembrie 2018. ‎- Ai scris așa:
‎„Am vândut tot la Rogers Centre.”
‎Numai pentru că am scris ‎în jurnalul dorințelor.
‎A fost persistent.
‎Persistență pură.
‎AL 77-LEA SHOW
‎Ai făcut chestia aia…
‎Mereu am vrut să cânt aici.
‎Când am început să cânt, ‎treceam zilnic cu mașina pe aici
‎și îmi promiteam că o să cânt aici.
‎Iisuse Cristoase!
‎Da!
‎Doamne!
‎Ce se petrece?
‎Nici nu știu la ce să mă uit.
‎- Unde e scena? ‎- Acolo!
‎Ce nebunie!
‎E cam mare.
‎E ireal!
‎Scena pare mică.
‎Nu pare mică scena?
‎Pare mică scena?
‎Știu că nu pot monta altă scenă.
‎Uite ce ai făcut!
‎Știu. Am și găsit o chichiță.
‎- Bucură-te! ‎- Parcă e cât un oraș.
‎MANAGER DE TURNEU
‎Uită-te în jur!
‎Mă uit la Rogers Centre ‎și, pentru prima dată, am emoții.
‎Azi mi-a zis un barista ‎că vine mâine la show.
‎Portarul clădirii unde stau vine și el.
‎Parcă e o reuniune de familie.
‎Nu e…
‎Nu e cel mai mare show din lume.
‎Dar lumea o să fie impresionată. ‎Cânt acasă, înconjurat de iubire.
‎Pe cel mai mare stadion din țară.
‎Sunt exaltat. Nu m-am mai simțit așa.
‎Cântați și voi!
‎Începem!
‎Tot anul și probabil toată viața ta
‎ai așteptat un spectacol ca ăsta.
‎Ești în fața unui public ‎de 50.000 de oameni.
‎Și e complet ireal.
‎Parcă ți se desprind picioarele ‎de pe pământ.
‎E magie pură, până la final.
‎Toți împreună! Să vă aud!
‎Vă iubesc mult! Mulțumesc!
‎Am simțit iubire adevărată ‎în locul ăla aseară.
‎Toronto, te iubesc cu toată inima mea! ‎Mulțumesc!
‎Mulțumim că ne-ați primit!
‎Manny!
‎- M-am enervat! Am crezut că ați plecat. ‎- Shawn!
‎Show-ul ăsta a fost minunat.
‎Shawn, sunt tare mândră de tine!
‎Sunt mai plângăcioasă.
‎Shawn!
‎Am vocea ei separat, ‎o putem adăuga dacă e cazul.
‎- Se aude bine. ‎- Da.
‎Iar pe fundal e…
‎Câteodată, când sunt în turneu, ‎devin obsedat de chitară.
‎Tot cânt asta.
‎Cam așa ceva.
‎Da.
‎Când trebuie s-o armonizez, ‎mă simt neputincios.
‎- Valea! ‎- Am de repetat…
‎Deseori trebuie să cânt eu ‎partea cu pianul din piesă.
‎Vin la voi, că e distractiv.
‎Tare! Repetăm! O să ascult înainte.
‎Avem linia individuală…
‎Da.
‎Și nu avem…
‎Face cineva nota aia?
‎Tu?
‎- Da. ‎- Nu te aud.
‎Unde ești? Trebuie să te auzim.
‎Da, aia ne trebuie.
‎Mereu am simțit presiunea ‎de a face muzică tot mai bună.
‎Sunt din nou în studio ‎și de data asta…
‎simt că vreau să mă las purtat de val.
‎Înregistrăm, George?
‎Imperfecțiunile trebuie integrate, ‎nu doar acceptate,
‎pentru că din imperfecțiuni ‎se naște magia în fiecare clipă.
‎Nu știu ce să mai fac.
‎- Poate fac prea multe pe scenă. ‎- Poate.
‎- Știi? ‎- Ia-o mai ușor. Ai mai adăugat o piesă.
‎Două.
‎Două piese.
‎- Am lungit medley-ul. ‎- Da.
‎E un efort în plus.
‎Bună seara, Londra!
‎LONDRA ‎AL 26-LEA SHOW DIN TURNEU
‎Minunat!
‎Îmi pare rău. ‎Mă lasă vocea în seara asta.
‎O să am nevoie de ajutor.
‎Promit să cânt din inimă, ‎dar vocea duce cât duce,
‎așa că vă mulțumesc.
‎Se repetă.
‎Îmi spui când ești gata.
‎- Ce ai făcut atunci… ‎- Știu.
‎Avem 104 show-uri…
‎și vreau să mă asigur
‎că-mi exprim recunoștința.
‎Sunt extrem de recunoscător.
‎Ador spectacolele astea. ‎Mă distrez copios…
‎Dar mi-e dor să stau acasă cu ai mei.
‎- Nebunie! ‎- Facem bradul?
‎Da, îl facem, dar atât.
‎Să dau ture cu mașina, ‎să mă întind pe iarbă,
‎să fumez un joint, ‎să mă uit la cer cu amicii
‎și să roadem niște pastramă.
‎Am gândurile astea de băiat provincial.
‎Mi-e puțin dor de chestiile astea.
‎În rest, totul e intens.
‎Mă gândesc mult la asta.
‎Dacă spun lumii că sunt om obișnuit,
‎nu o să mai vină la show-urile mele
‎și nu o să-mi mai asculte muzica ‎și o să se oprească toată nebunia asta?
‎Și așa decid să nu le spun,
‎să păstrez fațada
‎și să mă prefac că sunt Superman ‎încă puțin.
‎Tocmai am cântat.
‎Scriu un mesaj pe Instagram.
‎„Mă simt copleșit azi.
‎Sunt conștient de tot și e minunat.
‎E absolut minunat.
‎E absolut minunat.”
‎MĂ SIMT COPLEȘIT. ‎VIAȚA E FRUMOASĂ - MULȚUMESC
‎Atât am pentru voi.
‎RIO DE JANEIRO, BRAZILIA
‎Încerc să-mi dau seama ‎cum a început tot
‎și am un miliard de metode…
‎Lumea mă întreabă ‎de ce mi se întâmplă asta,
‎dar niciun răspuns logic ‎nu e satisfăcător.
‎Îmi fac încălzirea
‎și îmi verific vocea mereu, ‎pentru că mă tem…
‎că într-o zi o să urc pe scenă ‎și o să mă lase vocea.
‎Deschide gâtul, respiră adânc.
‎Relaxează de tot și deschide!
‎- Ei ce fac? ‎- Aleargă ca și ceilalți.
‎Show-ul o să rupă.
‎Îi aud cum țipă.
‎Mă întreb dacă trupa e acolo.
‎Am pus o poză cu apusul pe Instagram, ‎poate de-aia.
‎Nu înseamnă că sunt acolo.
‎- Salut! ‎- Totul a fost minunat.
‎Doamne!
‎- N-am cuvinte. ‎- E în regulă.
‎Mă bucur să te cunosc.
‎Da.
‎Mă face să mă simt conectată de tine ‎și de cei din jurul meu
‎și sunt foarte recunoscătoare…
‎Doamne!
‎- Facem o poză? ‎- Da.
‎Când te cazezi la hotel într-o țară nouă
‎și te așteaptă afară 1.000 de oameni…
‎Nu contează a câta oară trăiești asta…
‎tot ireal pare.
‎Nu știu dacă o să mă obișnuiesc vreodată.
‎Nu cred că ar trebui.
‎Te iubesc așa de mult!
‎Mulțumesc mult!
‎Mulțumesc, Shawn! Te iubesc!
‎SÃO PAULO, BRAZILIA ‎AL 95-LEA SHOW DIN TURNEU
‎Ce faceți?
‎Sunt în Brazilia, ‎pe ultima sută de metri a turneului.
‎M-am trezit…
‎și nu mă simt bine.
‎Și am spectacole ‎pe două stadioane din São Paulo.
‎Dar știți ce? O să fie bine.
‎M-am tratat cu niște clipuri ‎cu Kobe Bryant.
‎- Corzile vocale drepte s-au inflamat. ‎- Da, așa e.
‎Vreau să verific.
‎Volum am, dacă vreau.
‎- Bine, dar… ‎- Aleg să n-o fac. Da.
‎Da.
‎Mulțumesc mult!
‎Salut, cum merge treaba?
‎Merge.
‎Ascultă aici! Sună așa.
‎Nu știu. Mă cam stresează.
‎Cât e ceasul acolo?
‎E 15:30.
‎Și la cât e show-ul?
‎La 20:30.
‎Nu cred că e o idee bună, părerea mea.
‎Vreau să te audă Cez,
‎ca să-i spui și lui ce crezi.
‎Acum că mi-ai auzit vocea.
‎După cum sună, nu ar trebui să vorbești. ‎Mă tem că o să-ți faci rău…
‎- Mă auzi? ‎- Da.
‎Salut!
‎Da, l-am sunat pe Nasseri pe FaceTime ‎când eram cu celălalt medic.
‎A fost de față, ‎a văzut clipurile și consultul.
‎A verificat fiecare pas.
‎Da, am încredere deplină în ce spui ‎și sunt de acord.
‎Da. Adevărul e în voce.
‎Da, așa e.
‎Fie îl auzi, fie nu. Da, clar.
‎Bine. Dacă spui ‎că ar dăuna o încălzire acum,
‎atunci n-o facem.
‎Bine. Mersi, Eric!
‎Bine. Pa, frate!
‎Să știi că am punctat faptul ‎că mai avem 11 show-uri după ăsta.
‎Dacă insistăm să ținem show-ul ăsta,
‎celelalte vor avea de suferit.
‎Trebuie să ne gândim…
‎- Da. La tot turneul. ‎- Da.
‎Dr. Nasseri, Cez aici.
‎O să-i fac legătura lui Eric
‎și mai e și Shawn aici.
‎Shawn, vreo îmbunătățire?
‎Nu.
‎Mai sunt cinci ore, Cez?
‎În 30 de minute se deschid ușile.
‎- În 30? De ce așa de devreme? ‎- Pentru că e un stadion.
‎Da.
‎O s-o spun pe șleau. ‎Am avut pacienți care s-au forțat să cânte
‎și s-au ales cu hemoragie ‎și, în final, cu o operație.
‎Știu că e cutremurător să anulați.
‎Dar trebuie să intervin și să-ți spun
‎că vocea nu e în stare bună ‎și că mai ai 11 show-uri.
‎Pentru un stadion în aer liber, ‎sacrifici 11 show-uri.
‎Da.
‎Ce zici, Shawn?
‎Nu știu. ‎Nu sunt în stare să iau decizii acum.
‎E copleșit.
‎Ca să fie clar, amândoi susțineți
‎că ar trebui să anulăm show-ul?
‎- În unanimitate. ‎- ‎Bine.
‎Bine, o să discutăm…
‎Da, o să-ți spunem ce am decis ‎și o să te ținem la curent.
‎- Bine. ‎- Bun, vă mulțumesc!
‎Aveți grijă!
‎Ne vedem imediat!
‎Anulat!
‎„Regret că fac asta,
‎dar doctorii m-au sfătuit să nu cânt,
‎deoarece risc să îmi distrug vocea ‎pe termen lung.
‎Vă iubesc mult
‎și îmi cer scuze din inimă
‎și îmi doresc să fi fost pe scenă.
‎Promit că o să mă revanșez.”
‎- Mamă! ‎- ‎Îmi pare rău, puiule!
‎A fost grozav aseară!
‎Te-au văzut, puiule. ‎Nu e ca și cum nu ai fost acolo.
‎Te-au văzut. Au trăit asta deja.
‎Nu e ca și cum nu ai fost acolo.
‎Mi-ai zis că ești bolnav, ‎că vocea e șubredă, dar nu și că e grav.
‎E în regulă, nu e capăt de lume, puiule.
‎Respiră!
‎Da.
‎N-ai ce face.
‎- Te iubesc. ‎- ‎Și eu. Te iubesc mai mult.
‎Ești bine. O să te descurci.
‎Asta e!
‎Fanii o să înțeleagă.
‎Trebuie să-ți odihnești vocea? ‎Nu știam că e grav.
‎E greu să iei o decizie ‎în asemenea momente,
‎când sunt 40.000 de oameni afară.
‎Și simți…
‎cel mai mare nod în stomac.
‎S-a schimbat rapid atmosfera.
‎Țin minte că eram la hotel,
‎în camera mea, supărat pe situație,
‎și am auzit scandări afară.
‎Am deschis fereastra ‎și erau 2.000 de oameni jos, scandând.
‎A fost superb.
‎Nu mi-a venit să cred…
‎cât de buni sunt oamenii.
‎A fost superb.
‎Am fost supărat o vreme.
‎Mă uitam la stadion ‎și știam că din cauza mea se destramă tot.
‎Cel mai greu e să simt că i-am dezamăgit.
‎În următorii zece ani, ‎o să dau tot ce am mai bun.
‎Ca un atlet în floarea vârstei.
‎Trebuie să continui.
‎ÎNREGISTRAREA FINALĂ ‎A PIESEI „WONDER”
‎Greutățile din turneu
‎m-au făcut să schimb perspectiva ‎și să devin mai optimist.
‎Scriu despre anxietate…
‎în rolul unui companion,
‎nu ca pe un dușman cu care mă lupt.
‎Putem dubla aia?
‎- Da, sună mișto. ‎- Bun.
‎Abia aștept să cânt piesele astea. ‎Toate o să sune bine în concert.
‎Mai vreau un „Do you know”…
‎în fundal.
‎Iar al treilea aici,
‎dar cu o notă mai sus.
‎Când scrii un album, ‎totul e o necunoscută.
‎Te lași absorbit și vezi ce iese.
‎Ceva subtil în fundal.
‎- Ai simțit aia? ‎- Pauza? Da.
‎E gata!
‎Cum sună cornii acum?
‎CIUDAD DE MÉXICO, MEXIC ‎ULTIMUL SHOW DIN TURNEU
‎- Așa ne adunăm mereu? ‎- Da.
‎Bine, tare!
‎Vremuri bune!
‎E ultimul show.
‎Am vândut toate biletele.
‎Sala e plină!
‎Ce mișto te-ai îmbrăcat!
‎- Ce faci? ‎- Bine!
‎- Salut! ‎- Cum te simți?
‎- Salut! ‎- O ai pe mama?
‎- Da. ‎- Salut!
‎Stai să-l întorc!
‎O sută cinci show-uri….
‎Ultimul an l-am petrecut în turneu
‎și sunt nostalgic.
‎Dar în sensul bun, sincer să fiu.
‎Mă bucur când ajung la locația concertului
‎și văd Manny scris acolo, ‎după ce nu l-am mai văzut de mult.
‎Așa știu că o să-l văd.
‎Nori de furtună amenințători
‎Așa e viața mea azi
‎Dacă nu ajung la adăpost
‎Da, o să dispar
‎Război, copii ‎La o aruncătură de băț
‎- Salut! ‎- Salut!
‎Acum, la final, îmi dau seama
‎că asta vreau să fac toată viața.
‎Cum poți să închei ‎un an extrem de intens
‎și să vrei s-o iei de la capăt?
‎Mi-ar plăcea să pot spune ceva profund ‎despre toate astea…
‎Dar știți cum e?
‎Urci pe scenă, te uiți în jur și-ți zici…
‎„Sunt un om care iubește muzica.
‎Mă detașez.”
‎Da, să vă aud!
‎Pe data viitoare! Vă iubim și vă mulțumim!
‎O înregistrez!
‎Subtitrarea: Cătălina Vod