Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
När man går ut på scenen kommer egot rusande.
Det säger: "Gör inte bort dig…
…för du är bäst. Det säger alla, så klanta dig inte."
Den första tonen är alltid klanglös.
Men efter 30 sekunder tänker man:
"Jag är bara en kille som älskar musik." Man slappnar av.
Jag släpper taget och ser mig omkring.
"Gör det bara."
"Släpp egot."
"Ge dig hän."
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
SÃO PAULO, BRASILIEN
Ända sen jag var tio, har jag varit besatt av att vara bra på saker.
Att mitt värde beror på vad jag gör.
Det kan vara deprimerande.
Jag tappade rösten i slutet av turnén och jag använder mobilen för att prata.
Igår påmindes jag om…
…att jag inte är oövervinnlig.
TRE MÅNADER TIDIGARE
BROOKLYN, SPELNING 72 PÅ TURNÉN
Sjung!
Högre!
Skrik!
Sluta inte klappa, hur snabbt jag än spelar.
Kom igen! Klappa händerna!
Snabbare!
Jag älskar dig!
Cez, Jocelyn kommer. Jag bad henne att komma kl. 11.50.
Då så.
Du började ju hemma i ditt rum, och gjorde Vine-videor för skojs skull.
Är det svårt att bevara det fräscha du hade i början?
När man hade en dröm som barn…
…och nån sa "fånig dröm", så tänkte man: "Ja, det är det."
När jag började skolan…
Jag sa till vår musiklärare, ms Parker: "Jag vill bli sångare."
"Jag vill bli artist."
Hon trodde på mig utan att tveka.
Mina föräldrar, mina kompisar…
Ingen sa: "Du är tokig."
Alla sa: "Satsa på det."
FÖRSTA KONSERTEN, 15 ÅR
Han blir bättre och bättre. Han får mycket övning.
Hej!
-Vi älskar dig, Shawn Mendes! -Vad kul!
Det är större än jag trodde.
SHAWNS PAPPA
-Hörs det? -Nej, inget.
Jag vet inte om vakten gillar att filmas, men säg hej.
-Man får inte filma honom. -Det här läggs inte upp.
Mamma?
SHAWNS MAMMA
Vad säger du nu?
Det är galet.
Vakten måste följa med till toaletten.
Herregud!
Jag älskar dig!
Såg du det?
"Jag älskar dig?" Jösses.
Hej!
Är du nervös?
Jag var inte nervös förrän nu.
Kan vi gå dit?
Nej, du stannar här.
En applåd för Shawn Mendes!
Är nån från utanför Ontario?
-Var kommer ni ifrån? -Michigan.
Jösses…
Galet.
Jag hörde A Great Big Worlds "Say Something" för första gången
och tänkte: "Wow, vilken bra låt."
Googlade den,
och ett av de första sökresultaten var Shawns coverversion.
Jag blev förvånad. Det var otroligt.
Jag tog kontakt och videochattade med Shawn och hans mamma.
Shawn började genast fråga en massa saker
om musikbranschen och varför han behöver en manager.
Jag var ärlig och sa:
"Jag vet inte allt, men jag lovar att lösa allting tillsammans med er."
Jag sa till honom:
"Jag måste ha ett band, för jag låter kass ensam."
Han sa: "Nej, det ska bara vara du och gitarren."
Mitt självförtroende byggdes upp när jag uppträdde med bara gitarren.
Jag gick från mitt rum hemma i Pickering till en publik på några tusen på några år.
Ser coolt ut.
Det är som att filma en dokumentär.
Nu kör vi.
-Jag är inte redo att ge den till Scott. -Han är inte här än.
Allt började med hans coola solglasögon.
Han sa: "Om du får en listetta, så får du dem."
Och vår första låt blev en etta.
-Den behöver lite melodi. -Ja, det är bara…
MEDKOMPOSITÖR
Hur låter det?
Går det bra?
Jag har en grej som visar hur många spelningar vi har gjort.
KÖLN, SPELNING 8
Idag stod det åtta, Köpenhamn. Långt till 100.
Det stod Köln, inte Köpenhamn.
Det stod Köln.
Det kanske stod Köpenhamn.
Men vi ska komma ihåg att det här är väldigt speciellt.
Jag vet att jag är tjatig, men det vi får göra är magiskt.
Publiken ser det för första gången, varje gång.
Oavsett om det är vår första eller 99:e är det första gången de ser det.
-Det är speciellt, så tack. Nu kör vi. -Nu kör vi.
Hoppa, allihop!
Mina idoler fick mig att tänka: "Vem kan bli som de?
De föddes legendariska."
Det är inte sant.
Folk frågar: "Vad skulle du göra om inte det här?"
Jag är förbryllad över den frågan, för det var det här jag skulle göra.
Jag blev utfrågad igår.
En tjej frågade: "Hur blir jag en låtskrivare?"
Precis som jag sa till min pappa. Han sa: "Kan du skriva låtar?"
"Jag vet inte." "Gå och skriv en låt."
Jag spelade gitarr sju timmar i sträck, tills händerna blödde och jag blev bättre.
Alla måste förstås inte vara ambitiösa som OS-idrottare.
Jag sa till henne: "Sitt inte här och tänk på det.
Du är låtskrivare. Gå och skriv låtar."
Nu kör vi!
New York!
Man hör inte en låt med texten:
"Du är för bra för att vara sann. Kan inte ta ögonen från dig."
Till och med trumpeterna…
Trumpeterna är riktigt coola.
Det blir så storslaget.
Jag funderar i de banorna för nästa album.
Nåt i stil med en sorts universell överdos av kärlek.
"WONDER" - FÖRSTA INSPELNINGSDAG
Kan du sjunga: "Räkna ner från 100 och somna fortare"?
-Coolt. -Ja.
-Det känns liksom… -Jag älskar ekot efter "Hello, hello."
Ja.
Allt jag behöver göra…
Ja.
Det är mycket bättre utan…
Ja. Det är bättre.
Igen.
Förstärk mig på "Close my eyes".
Det är coolt.
Hon hyr en lägenhet i West Village, så vi bor där,
och i morse vaknade vi. "Fan."
Vi måste gå upp och åka i varsin SUV, till samma plats.
Ganska coolt.
"Jag åker halv åtta", sa jag. "Jag också", sa hon.
Det är nästan som ett normalt liv, fast på ett onormalt sätt.
Jag klädde på mig och sprang och köpte en kaffe.
Sen kom ni. "Dags att åka till jobbet."
-Hur är det? -Bra, och själv?
-Sen går vi hitåt. -Okej, vad gör jag med armen?
Pang. Den här handen, när du går hit…
-Titta bakåt… -Fint.
-Så. -Jag fattar.
Okej. Supermysigt.
-Supermysigt. -Ja.
Jag älskar dig.
-Vet du det? -Ja.
Okej, på era platser. Vi börjar repetitionen.
Vi börjar när ni är redo.
Camila var med i Fifth Harmony. Vi spelade på samma ställe.
Min första turné.
Hon uppträdde efter mig.
Först var det jag, sen var det deras tur.
Fem år sen.
Han var så…
…superfokuserad på det han gjorde.
Vi träffades aldrig.
Han var i sin buss och spelade gitarr och skrev låtar med Geoff.
Jag tyckte att han var söt, men han hade så mycket att göra.
Men sen, för fyra eller fem år sen…
Vi var backstage på en Taylor Swift-spelning.
Jag hälsade på i hans omklädningsrum.
Vi började skriva en låt.
Sen fortsatte vi träffas eftersom vi hade en låt ihop,
och gjorde en Jingle Ball-turné tillsammans.
Och det var egentligen då den jävla sagan började.
Jag gillade honom.
Han gillade nog mig, men…
Jag vet inte.
Under de senaste fyra åren då vi först bara var kompisar,
och sen blev tillsammans,
har hon alltid tagit hand om mig som person.
Det är det en partner är till för.
Vi var i New York, och min låt spelades i radion,
och de sa att den handlade om henne.
Jag sa: "Ja, allt handlar om dig. Det har det alltid gjort."
"Vad menar du?"
"Alla handlar om dig. Alla mina låtar."
Jag sjunger lite på "Treat You Better", och de låtarna.
Och hon bara: "Herregud." Hon hade ingen aning.
Jag som trodde att hon visste.
Jag kan inte skriva låtar som gör det rättvisa,
och fångar mina känslor för henne.
Det är som när man ser månen eller stjärnorna
och försöker fota dem med mobilen.
Men det går inte, det blir inte bra.
Man tänker: "Det ska inte fångas." Du vet?
Det är bara för oss.
-En gång till, på kul? -Ja.
Vi gör sånt för att koppla av.
Ja.
Okej. Bra. Vi sjunger en till låt.
Vad är kul? Vilken låt som helst utom våra egna.
Ja, för fan.
Shawn, här. Shawn!
Shawn, här!
Shawn, en till här.
Åh, herregud!
Det är galet.
Det var galet!
Det var en väldigt lugn röd matta.
Det är faktiskt sant.
Var det lugnt?
Ja, det var det.
Vänta, min sko!
Åh, nej!
Min sko.
-Hur gör man? -Så där, men det ska vara dubbelknut.
Vem är redo?
-Kan jag få lite vatten? -Det är dags att gå.
Just nu, på sommaren eller vad man ska kalla den,
under "Señorita" och "If I Can't Have You"…
…så bor Camila och jag i New York, ensamma för första gången.
Vi tillagar ägg och försöker lära oss kaffemaskinen.
Vanliga saker.
Det känns bra att vara en vanlig 21-åring och bli äldre…
Det händer mig också.
En applåd för Shawn Mendes!
Camila Cabello, allihop!
Jag är nervös.
Ja, jag längtar hem nu.
-Hur länge sen var det? -Tre och en halv månad?
Det är länge.
Härligt att vara ledig och träffa vänner och familj.
Ja, det ser jag fram emot.
BARNDOMSVÄN
Jag har tur som har en vän som Brian.
Han ser till att hålla mig på jorden.
-Om vi hade egna FIFA-kort, skulle du nog… -Ha hög ranking.
-Du skulle ha 76 och jag 82. -Inte en chans.
Jag skulle ha 93, du skulle ha 87.
Vad har Ronaldo?
Jag tror att Ronaldo har 94.
Då har jag 93.
Utan honom skulle jag nog vara ganska galen.
Kan du hålla min ton är frågan.
Ja
Genom honom har jag kontakt med kompisar.
Jag är nog närmare mina vänner nu än nånsin.
Alla har stöttat mig sen "Life of the Party" kom ut,
och nu är vi här tillsammans.
Jag hoppas att de är stolta och tänker: "Det här är lika mycket vårt."
"Titta, vi lyckades."
"Underbart, va?"
Okej, sovrummet. Tack för allt. Vi ses nästa gång.
Skönt att lämna dig.
Dubbel gitarr.
Nu går vi.
Kul att se dig.
-Välkommen tillbaka. -Tack.
Du är bäst!
Välkommen. Det har varit olåst i tre månader.
Kom.
Välkommen till mitt mysiga hem! Det luktar gott.
Allt är som det ska.
-Hur är ditt rum, Brian? Allt bra? -Ja.
Är allt okej?
Ja.
Ett larm!
Wow, vad hemskt… Han har inte varit hemma så länge.
Det här är den bästa utsikt jag har sett i Toronto.
Fast de bygger nåt fult. Vad är det?
Gud, det ska bli ett köpcentrum eller nåt.
-Kolla där. Rogers Centre? -Du bor mitt emot parkeringen.
Rogers Centre syns från min lägenhet.
Jag ser det från mitt fönster när jag vaknar.
Häftigt att jag ska spela där.
Jävlar.
Hej, mamma.
-Hur går det? -Bra, vi är på väg.
Jag pratade med Amy, koordinatorn,
men hon visste inte om du ska hämta Aaliyah eller inte.
-Det ska jag, jag är 30 minuter därifrån. -Då så. Vi ses snart.
Läget!
-Hej. -Min dotter är ett stort fan.
Vill du ta en selfie?
Hälsa din dotter.
-Säg hej. Hon heter Berina. -Berina, jag älskar dig.
-Tack, kompis. -Ingen fara.
Heja Kanada.
Hej.
-Du började skolan idag. -Ja.
-Du har skolkläder. -Det har jag jämt.
Ja, det tänkte jag inte på
Titta på det här.
Det här är vårt fält.
Brian och jag klättrade hela vägen upp i den.
Jag lovar.
Sa han det?
Det här är våra hemtrakter.
Det var här vi växte upp.
Det är därför vi är besatta av Pickering.
Titta här.
-Hallå. -Jag visar Tainy våra hemtrakter.
Nej, lägg av.
Wow.
Hur är det?
Det är toppen.
-Jag borde ha hängt på. -Jag vet.
Wow, tjusigt.
Det är otroligt här just nu.
När han började sjunga var han inte så bra.
Jag tänkte: "Vi får se."
Det var alltid oväsen hemma. Så irriterande. Det var hemskt.
Jag frågade om han ville bli kändis, men han spolade den idén jättefort.
"Nej, jag vill inte bli kändis. Det verkar hemskt."
Jag vet inte om han minns, men jag minns det som igår.
När du började sjunga, frågade jag om du ville bli kändis,
och du avskydde den idén.
-Gjorde jag? -Ja.
"Nej, jag vill aldrig bli kändis, med den livsstilen."
-Så var det nog. -Det sa du.
Du sa det hela tiden, för du blev bra och började få uppmärksamhet,
och jag sa: "Du kanske blir kändis."
-Du sa: "Det vill jag inte." -Det minns jag inte.
Jag minns. Vi pratade om det på kontoret.
Jag ändrade mig tydligen.
Jag brukade…
Den här dörren…
När skolan slutade kom alla springande
och samlades utanför den här grejen på fredagarna.
Tvåhundra personer som gjorde upp planer för fredagen.
-Det var kul. Alla gjorde det. -Vi gör inte det.
Välkomna hem.
Jag har läxor.
Välkomna. Det här är mitt hem!
Herregud.
Så dumt.
Det är en enorm platta.
Jag har varit i alla rum, men här är mitt. Välkommen.
Det var här jag spelade in alla Vines.
Visst är det litet?
Här var det.
De här kuddarna… Fan.
De luktar gott.
Jag känner mig överväldigad.
Det är som att jag bor här igen.
-Han kommer bara för att äta. -Det är inte sant.
-Jo. -Vad är det här?
Du är jämt hungrig när du kommer.
Titta på den här tröjan.
-Det är Camila. -Herregud.
-Min tjej. Visste du det? -Nej, Shawn.
Du tjänar mer än vi, men du äter gratis här.
Ja. Det slutar jag aldrig med.
Hej, kompis.
Vet du? Så här mycket har jag inte varit hemma på ett år.
Som de här tre dagarna.
-Säkert. -Jag vill alltid hålla kvar honom.
Du har tagit det lugnt.
Han brukar bara äta. Sen ska han iväg igen.
Möjligen att han ser en film med oss.
På julen stannar han. Han sover över och väntar på tomten med Aaliyah.
Ja.
På morgonen har tomten lämnat klappar under granen.
-Eller hur? -Hon släpper inte det.
-Nej. -Tomten finns.
-Eller hur? Om man tror på honom. -Jag tror.
Ja, precis.
-Var du på arenan idag? -Nej, igår.
-Visst är den stor? -Enorm.
Jag får inte se nåt förrän jag går in imorgon.
-Jag ska gå dit imorgon. -Vilken tid?
Vid tolvtiden, antagligen.
-Då kan jag äta lunch där. -Bra. Smart kille.
Det här är en annan grej. Jag komponerade det häromdan.
Ingen text.
Först är det storslaget med en massa trummor…
Sen blir det tyst, bara min röst…
Min bil kör själv nu.
Igår såg vi på videor med oss när vi var 16.
Vi var helt inne i det.
Vi tittade på varann och sa: "Jag mår inte bra."
För vi kände oss som osäkra 15-åringar igen.
Jag tänkte: "Wow, hon förstår verkligen den känslan."
Och vi sa: "Visst känns det konstigt?"
"Ja, det gör det."
Jag sa: "Jag är glad att du förstår, för jag skulle inte kunna förklara."
-Det låter som ditt hjärta. -Det känns som mitt hjärta.
Ett tag skrev jag det här om och om igen: "Jag styr min hjärna med min röst."
"Jag sjunger utan spänning."
"Min röst är stark och frisk."
Det var två veckor innan vi började sälja biljetter till Rogers Centre.
Jag skrev: "Nu gäller det. Det ska bli utsålt."
Jag var här i lägenheten.
-Och den 25 november 2018… -Då skrev du: "Konserten är utsåld."
Det var för att jag skrev det i min manifest-bok.
Det var envishet.
Det här är envishet.
ROGERS CENTRE, SPELNING 77 PÅ TURNÉN
Rogers Centre var alltid mitt mål.
I början körde jag förbi där varje dag och sa: "En dag ska jag spela där."
Herregud.
Ja!
Herregud!
Vad händer?
Vart ska jag titta? Var är scenen?
Det här är galet.
Det är stort.
Det här är galet!
Scenen känns liten.
Ser scenen liten ut här?
Känns scenen liten?
-Jag kan ju inte bygga en ny scen… -Se vad du har gjort.
Jag sa direkt: "Är scenen liten?"
-Ta in det. -Det känns som en stad.
Titta.
Att se Rogers Centre gör mig nervös nu.
Folk på gatan säger: "Jag kommer imorgon."
Portvakten där jag bor ska komma.
Det här är en familjegrej.
Det viktiga är inte att det är ens största spelning,
utan snarare: "Vi är i hans hemstad."
"Det finns så mycket kärlek." "Han har en spelning."
"Det råkar vara på landets största arena."
Galet. Jag har aldrig känt så här.
Sjung med!
Nu kör vi!
Hela det här året, och nästan hela ens liv,
har den här spelningen varit väntad.
Man står framför 50 000 personer.
Och det känns helt surrealistiskt.
Som att fötterna svävar ovanför marken.
Det är ren magi från början till slut.
Alla tillsammans. Kom igen.
Jag älskar er. Tack.
Det kändes som att det fanns kärlek i rummet den kvällen.
Toronto, jag älskar er så mycket. Tack.
Tack för att vi fick komma.
Manny!
-Jag var så arg. Jag trodde att ni gick. -Åh, Shawn!
Spelningen var en höjdare.
Shawn, jag är så stolt över dig.
Jag gråter mycket.
Tack.
Jag har hennes sång separat. Vi kan sänka om det behövs.
-Det är två. -Ja.
När jag turnerar blir jag besatt av ackord.
Jag spelade det här.
Nåt sånt.
Att gå från enstämmigt till harmoni kan jag inte göra.
-Lägg av. -Jag måste oftast spela pianostämman.
Jag kanske sjunger med er, för det är kul.
En gång till. Jag lyssnar bara.
För vi har den här individuella…
Ja.
Och vi saknar…
Tar nån den tonen?
Gör du det?
-Ja. -Du hörs inte.
Var är du? Vi höjer dig lite.
Ja, den behöver vi.
Jag har alltid känt pressen att göra bättre och bättre musik.
Den här gången när jag är i studion tänker jag bara: "Det blir som det blir."
Spelar vi in, George?
Man måste både acceptera och ta vara på ofullkomlighet.
Ofullkomlighet kan förvandlas till magi i nästa ögonblick.
Vad mer kan jag göra?
Jag kanske gör lite för mycket på scenen.
Kanske… Du kanske ska lugna dig lite.
Du har lagt till en låt.
Två låtar.
-Och medleyt är längre. -Ja.
Så du jobbar hårdare.
London, hur mår ni?
LONDON, SPELNING 26 PÅ TURNÉN
Jag är ledsen, min röst funkar inte bra ikväll.
Ni måste hjälpa till.
Jag lovar att sjunga för fullt, men rösten är inte på topp,
så tack ska ni ha.
De loopar.
Säg när du vill gå.
-Det du gjorde… -Jag vet.
Turnén har 104 spelningar och…
…en del av mig tänker: "Kom ihåg att säga att du är tacksam."
Jag är väldigt tacksam.
Jag älskar att uppträda. Jag har aldrig haft så kul.
Men jag vill se på film med mina föräldrar.
-Ställer du en gran hemma hos mig? -Ja, men inget annat.
Köra omkring och ligga på en fotbollsplan,
röka en joint, stirra på stjärnorna, och äta beef jerky.
Och tänka väldigt småstadsaktiga tankar.
De sakerna är…
Jag saknar såna saker nu.
Det är så intensivt hela tiden.
Jag tänker mycket på det.
Om jag säger att jag är helt vanlig,
slutar folk gå på mina spelningar och lyssna på musiken?
Kommer allt att bli som vanligt?
Jag kanske inte borde avslöja det. Hålla illusionen vid liv.
Jag kanske ska låtsas att jag är Superman lite till.
Jag spelade nyss.
Jag skriver på Instagram.
"Livet överväldigar mig idag. Jag är här just nu, och det är vackert.
Och det är så vackert.
Och det är så vackert."
KÄNNER MIG ÖVERVÄLDIGAD IDAG LIVET ÄR SÅ VACKERT - TACK
Det var allt.
RIO DE JANEIRO, BRASILIEN
Jag har försökt fatta det sen det började, och jag har en miljard sätt…
Folk frågar "Varför hände det dig?", och jag har många logiska svar,
men inget räcker till riktigt.
Jag värmer ständigt upp och kollar rösten av rädsla för
att en dag när jag ska sjunga kommer ingen ton.
Öppna svalget lite, ta ett djupt andetag.
Avslappnad och öppen.
Vad gör de?
De springer för att de ser andra springa.
Den här spelningen blir galen.
-De skriker. -Jag undrar om bandet är där ute.
Kanske för att jag la upp solnedgången på Instagram.
Det betyder inte att jag är där.
-Hej. -Det här var en jättebra upplevelse.
Herregud!
-Jag kan inte prata. -Det gör inget. Trevligt att träffas.
…det får mig att känna att jag har kontakt med dig och folk runt mig,
och jag är så tacksam, och jag…
Herregud.
Ska vi ta en bild?
När man kommer till ett hotell i ett nytt land,
och 1 000 personer väntar utanför…
Hur många gånger man än är med om det är det som en dröm.
Det kanske aldrig kommer kännas normalt. Det kanske inte ska göra det.
Tack så mycket, tack!
Tack så mycket!
Tack, Shawn! Jag älskar dig!
SÃO PAULO, SPELNING 95 PÅ TURNÉN
Hur är läget?
Vi är i Brasilien på sista biten av turnén.
Jag vaknade och kände mig ganska sjuk idag.
Dagen innan jag ska spela på två arenor i São Paulo.
Men det gör inget, för jag såg på Kobe Bryant-videor och jag mår bra nu.
-Mitt högra stämband var svullet. -Ja, det är svullet.
Jag vill bara kolla.
Jag kan höja rösten om jag vill. Men jag väljer att inte göra det. Ja.
Ja.
Tack, snälla.
Hej, hur går det?
Det går.
Lyssna på det här…
Jag vet inte. Det gör mig väldigt nervös.
Vad är klockan hos dig?
Halv fyra.
Och när är spelningen?
Halv nio.
Det känns inte som att det är nån bra idé.
Jag vill ta dig till Cez, så att du kan säga vad du tycker…
Med tanke på hur min röst låter…
Som du låter borde du inte ens prata.
Jag är orolig för att du ska skada dig.
-Kan du höra mig? -Ja.
Hallå.
Nasseri var med på FaceTime när vi pratade med den andra läkaren.
Han var där och såg på alla videor.
Allt gick genom honom.
Ja, jag litar helt på det du säger och håller med.
Ja, sången visar sanningen. Ja, till 100 procent.
Antingen finns den eller inte.
Om du avråder från att värma upp nu, så gör vi inte det.
Bra. Tack, Eric.
Då så. Hej då.
Jag förklarade att vi har 11 spelningar kvar.
Om du tvingar dig att genomföra den här går det ut över alla dem.
-Vi måste börja tänka på… -Hur vi ska göra.
Dr Nasseri, det är Cez här.
Jag har Eric på tråden, och du har mig och Shawn här.
Känns det bättre nu, Shawn?
Nej.
Fem timmar kvar, va, Cez?
De öppnar om 30 minuter.
Trettio minuter. Varför så tidigt?
Det är en arena.
Just det.
Vi har faktiskt sett folk som sagt "Jag kämpar mig igenom det",
och de fick blödningar och måste opereras.
Jag vet att det känns jobbigt att ställa in
men jag tänker faktiskt säga åt dig
att du inte har nån röst och vi har 11 spelningar kvar.
För en spelning skulle du skada dig inför nästa 11 spelningar.
-Ja. -Vad tycker du, Shawn?
-Jag vet inte. Jag kan inte bestämma nåt. -Han är överväldigad.
Bara för tydlighetens skull, anser ni båda att vi borde ställa in?
-Vi är överens om det. -Okej.
Ja, vi får prata om det och…
Vi hör av oss när vi har bestämt hur det blir.
-Okej. -Då så. Tack, hörni.
Sköt om dig.
Kommer strax.
Inställt!
"Jag är så ledsen, men läkarna förbjöd mig att sjunga ikväll.
Det kan ge varaktiga skador på min röst.
Jag älskar er och ber om ursäkt, jag önskar att jag kunde sjunga ikväll.
Nästa gång jag är i Sydamerika ska jag gottgöra er."
Jag är ledsen, vännen.
Det var en bra show igår.
De fick se dig där. Du har ju ändå varit där. De har sett dig.
De har redan upplevt det. Du har varit där.
Du sa att du var sjuk, men jag fattade inte att det var så illa.
Det är lugnt. Det är inte hela världen.
Ta ett djupt andetag.
Ja.
Det kan inte hjälpas.
Älskar dig.
Dig med. Jag älskar dig mer.
Det är lugnt. Du klarar det. Det är som det är.
Fansen kommer att förstå.
Jag antar att du måste vila rösten nu?
Det är jobbigt att säga "Det kan inte hjälpas",
för 40 000 personer väntar utanför.
Det känns…
…obehagligt i maggropen.
Oj, vad stämningen har förändrats.
Jag minns när vi kom till hotellet, och jag var så upprörd,
och sen hörde jag ropen utifrån.
Jag öppnade fönstret, och 2 000 personer stod och ropade i kör.
Det var så underbart.
Jag tänkte: "Jag kan knappt fatta hur snälla folk är."
Det var så underbart.
Jag var upprörd ett tag.
Jag visste att det var på grund av mig som det gick åt skogen.
Det är hemskt att känna sig som en svikare.
De tio närmaste åren kommer att bli hektiska.
Det är som en idrottare i sina bästa år.
Jag måste fortsätta.
SISTA INSPELNINGARNA FÖR "WONDER"
Turnén var jobbig på många sätt, vilket fick mig att vilja bli mer positiv.
Jag skriver om ångest mer som…
…en följeslagare, snarare än en fiende jag kämpar emot.
Kan vi dubbla det?
-Ja, det blir bra. -Okej.
Det blir kul att turnera med låtarna.
Allt det här är så spelbart, på ett bra sätt.
Jag vill ha en till Juno bakom den där, som nåt…
Och en tredje som kommer in där och stegras lite.
När man börjar spela in ett album måste man köra på och se vad som händer.
Det kan hända nån liten grej.
-Gillade du det? -Pausen? Ja.
Redo.
Hur låter blåsinstrumenten nu?
MEXICO CITY, SISTA SPELNINGEN PÅ TURNÉN
-Står vi alltid så? Okej. -Det är vår grej.
Härliga tider.
-Det är vår sista spelning. -Och det är utsålt.
Utsålt, baby.
Varför ser du så cool ut?
-Hur mår du? -Bra!
-Hej! Läget? -Hur mår du? Är mamma på FaceTime?
-Ja. -Hej, mamma!
Jag ska vrida den.
105 spelningar i ens liv…
Turnén tog ett år av mitt liv, och det känns bitterljuvt.
Fast mest ljuvt, ärligt talat.
Jag blir så glad när jag kommer in,
efter flera veckor, och jag ser att Manny ska komma till stan.
Åh, en storm hotar
Hela mitt liv idag
Om jag inte hittar nån tillflykt
Kommer jag att blekna bort
Krig, barn Är bara ett skott härifrån
Hej, kompis.
I slutet av turnén inser jag att jag vill fortsätta resten av livet.
Hur kan man känna, i slutet av ett jättejobbigt år…
…att man vill göra om det?
Jag önskar att jag hade nåt djupt att säga som avslutning.
Vet du vad sanningen är? Man går upp på scenen och tänker…
"Jag är bara en kille som älskar musik. Dags att släppa loss."
Ja, sjung!
På återseende. Vi älskar er. Tack för att vi fick komma.
Låt mig spela in det.
Undertexter: Anna Norman