Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
NEZAPOMENUTELNÝ
Tenhle podnik založil můj dědeček v roce 1952.
FAKTURA
Byl to vášnivý muzikant a výrobce nástrojů.
V zadní části domu dělal a opravoval kytary.
Když to šlo, pomáhal jsem mu.
Byli jsme si blízcí.
Podívejte se.
Tohle je děda.
Zemřel před deseti lety.
Rozhodl jsem se… teda
s bráchou jsme se rozhodli firmu převzít,
což by si děda přál.
Nejenže jsme to zachovali, ale zároveň rozšířili a zrenovovali.
Taky jsme to chtěli
přetvořit v posvátné místo
pro všechny, kteří milují nástroje a hudbu stejně jako můj dědeček.
Taky jsi muzikant?
Ne, jsem architekt.
No, ještě tři zápočty.
- Skoro architekt. - Jo.
Máš tu nějaké nástroje, které můžu zničit?
Zničit?
Ano, kladivem nebo tak.
Taková výzva, abych získala co nejvíc shlédnutí svého videa.
- Tak výzva? - Jo.
Něco jako:
„Zjistěte, které nástroje se dají rozbít snadněji.“
No… tak to ne.
Myslím, že ne.
A dva!
Páni!
Sklapni už!
Nejdřív cibuli, tati.
Klid. Mám to všechno pod kontrolou.
To říkáš vždycky a pak skončíme u objednávky pizzy.
To není pravda, někdy si objednáme tacos.
A když budu nervózní?
Z čeho?
Až budu na pódiu.
Bude mě sledovat celá škola.
Ale budu tam i já.
- Ty mi nevěříš? - Ale jo.
- Tati! - To nic. Zůstaň tady, nehýbej se.
Nehýbej se.
Pojď, jdeme.
Jsem zvíře?
- Ano. - Jo!
Jsem ovoce?
Mám ocas?
Ne.
Jsem červená?
Načervenalá,
ale úplně červená ne.
- Žiju v moři? - Jo.
- Zpívám? - Ne.
Vypadám jako ty?
Jsem míč.
Vyhrála jsi.
Půjdu s tebou…
Nevypínej to.
Ze všech nebezpečí, která číhají v horách…
Co se stalo?
Nic, dělal jsem inventuru a zajímalo mě, co je v té krabici.
A co v ní je?
Co je v té krabici?
- Nevěděl jsem, že sis je nechal. - Ne, já o nich nevěděl.
- Co s tím mám dělat? - Nic. Vyhoď je.
- Všechny? - Ano, Temo. Není tu dost místa.
Ale jsou to dědovy desky.
No a?
BERNARDO RAMÍREZ ZPĚVNÍK LÁSKY
„Zpěvník lásky?“ Nekecej. Nedal každému z nás jednu?
- Víc není třeba. - Fajn, šéfe.
Neříkej mi „šéfe“. Nelíbí se mi to.
Díky.
Nechám vám tu extrakt z rukoly a ženšenu.
Dobrou chuť.
Děkujeme.
Kde tyhle hrozný podniky bereš, Sonio?
Na internetu.
Je to tu skvělý.
Navíc to všichni máme blízko.
Připadám si, jako když Ari nutím léky.
- No a? - Odporná chuť.
Myslím tvou dceru.
Jo tak. Je skvělá.
Rychle roste,
stále mě překvapuje.
Máte vybráno?
Ano.
Dáte nám chvilku? Ještě na někoho čekáme.
- Dobře. - Díky.
Na koho čekáme?
Na Begoňu.
Begoňa?
Jaká Begoňa?
Kámoška z jógy. Bude se ti líbit.
Proč to děláš? Sjednávat mi rande, aniž bych to věděl?
Když ti to řekneme, odmítneš a budeš dřepět doma.
Nešel jsem snad s tvou sestřenicí na bowling?
- Líbila se mi, ale neozvala se. - Jo, před rokem.
- Před rokem? - Vidíš?
Nemáš ponětí o čase. Tuhle košili má od střední.
Jít s tebou na večeři je fakt bezva.
Přestaň, Fideli.
Sara tě opustila před čtyřmi lety. Tak dlouho už jsi rozvedený.
Čeká s tím svaloušem dítě.
Ty ani nemáš přítelkyni.
- Nechceš se zas zamilovat? - Zamilovat?
- Aspoň si zašukat. - Gentlemane.
Mám o svýho kámoše obavy.
Uvadne ti, kámo.
Na zdraví.
Tohle jídlo je zajímavé.
Ráda vařím, ale moc mi to nejde.
Vážně?
Specializuješ se na něco?
Jo, na sendviče. Dělám vynikající sendviče.
Vyrábět sendviče vyžaduje jistý talent.
- Že jo? - Samozřejmě.
Moje devítiletá dcera je na sendviče expert.
- Ona dělá sendviče? - Ano.
- Je v tom přebornice. - Ty máš dceru?
Jo, Ari. Ukážu ti její fotku.
Nedělej to, pak už není cesty zpět.
- Kopy jí jdou… - Páni!
Podívej se na ni.
- Je roztomilá. - Ano.
Je ti podobná.
Podívej.
To jsme byli s kamarády v Tepoztlánu.
Na střední jsme s Fidelem měli rockovou kapelu.
Říkali jsme si Astro králové.
Jo, to už jsem s ním byla. Pamatuješ?
To bylo ještě v minulém století, co?
Ty nemáš co povídat.
A ještě hraješ?
- Ne, už ne. - Ne?
Ale nedávno měla Ari hudební festival, tak jsem oprášil kytaru.
Chudák je nervózní, že bude hrát před celou školou.
Hraje si na drsňačku, ale je křehká.
Jako bambus.
Ohýbá se, ale je také velmi odolná.
To se podívejme, jaký ty jsi poeta.
Nějaké další přání?
Jen účet!
Nemůžu se na to dívat.
Počkej, teď přijde to nejlepší.
Nechápu, žes mě přesvědčil.
Hele.
Říkal jsi, že musíme přitáhnout mladší zákazníky.
Ta holka má spoustu sledujících. Na Instagramu přes 100 000.
A kde jsou?
Nezdá se mi, že by to tady bylo plný milenálů.
Mileniálů, Fideli.
Dej jí čas, zveřejnila to včera.
Kolik shlédnutí?
No… 36.
Třicet šest.
Zatracený influenceři, mají nás za blázny.
Mikro-influenceři. V tom je rozdíl. Jsou místní.
Jdi tam uklidit.
Poslyš, mluvil jsem s tátou o těch deskách.
- Bude lepší nechat si je. - Říkal jsem, ať je vyhodíš.
Taky říkal, že chce vidět Ari. Že mu máš zavolat.
To nehrozí.
Příští týden odjíždí na turné. Nemůžeš ho nenávidět celý život.
Temo…
Jo, jdu dodělat inventuru.
Kolik to stojí?
Tohle…
Pět tisíc pesos.
Líbí se mi.
Vezmu si ji.
Dobře.
Tady to je.
Berete kreditky?
Jistěže.
Můžete mi to zabalit? Je to dárek.
Ano. Jistě.
Pokusím se.
Nebo…
to nechte být.
Není to snadné.
Máte přání, na které by se dalo napsat věnování?
Ano.
Pomůžete mi?
Kdyby vám tohle dala vaše žena, co byste tam chtěl mít napsané?
Nemám ženu.
Přítelkyni?
Ne.
Milenku?
Prosím.
TY SI MĚ NEPAMATUJEŠ?
Potřeboval bych nápovědu.
Marina.
Marina, no jasně.
Omlouvám se.
- Jo, ta podoba… - Podoba?
Nebylas v zahraničí?
Ano, už to bude měsíc, co jsem se vrátila.
Obchod vypadá jinak.
Ano, rozšířili jsme to.
- Jak se ti vede? - Máš večer něco v plánu?
Dneska? Já?
Ano, ty.
Tak máš něco?
Ne, proč?
Jdu do centra na párty.
Půjdeš taky?
Nevidíš, že sotva lezu?
Jen na jednu noc, Saro. No tak.
Je pátek, Ari tě zabije.
Jde o důležitého dodavatele.
Je z Chile a zůstává přes noc.
- Nemůžu, mám psycho. - Psychologa? Konečně!
- Psychoprofylaktické cvičení, génie. - No tak.
Fideli, jak se máš?
Sebastiáne.
Neboj.
O holku…
se ti postarám.
- Vážně? - Jistě, žádný problém.
Bude to v pohodě. Navíc mě má ráda.
Jeho miluje.
Nemluv o Ari.
Ne dneska.
Dnes nebudu mluvit o Ari. Vyhnu se tomu.
Úplně.
Nepodělej to.
- Dobrý večer. - Jak je, kámo?
Dali mi tuhle adresu.
Určitě?
Ano.
Jdi dál.
Díky.
Marino!
Ahoj!
Díky.
Tys přišel.
Promiň, že jdu pozdě. Ztratil jsem se.
Neomlouvej se. Jdeš právě včas. Pojď.
Co tady děláme?
Kde jsme se tu vzali?
Pamatuješ si na knihkupectví mého táty v ulici Donceles?
- Galerka. - Jo, Galerka.
Po škole jsem ho často navštěvovala.
Jídlo nám nosívala paní Aurora,
protože táta nechtěl opouštět knihkupectví.
A když jsem pak někdy na střední škole začala fotit…
požádala mě o focení jejich rodiny.
Ségro.
Ahoj!
Jak se má oslavenec?
Super, ségro.
Vy už se znáte, ne? Victore, to je Fidel. Fideli, Victor.
Ahoj.
Jak je?
Hledá tě máma, ale koukám, že si to tady užíváš.
Klid. Postarám se o ni.
- Dej si pivo. - Díky.
- Pane jo. - Super.
- Pro mě? - Jo, vezmu si jiné.
- Tak ber. - Díky.
- Zatím. - Postarej se o ni, kámo.
Bezva chlap.
A má tě rád.
Já jeho taky.
Proto taky
na mnoha portrétech v mé první knize je jeho rodina.
To vím.
Já tu knihu mám. Říkal jsem ti to.
Už si vzpomínám. Dlužím ti věnování, viď?
Ještěže to netrvalo 50 let.
Paní Aurora dnes slaví Victorův návrat z vězení.
Vrátil se… po sedmi letech.
- To je hrozný. - Ano.
Asi to nejhorší, co tě může potkat.
Lousknutím prstů přišla o kontakt se synem.
Nebo ho už nikdy nemusela vidět…
taky ho mohli zabít.
Jo, věřím, že je to ta nejhorší bolest, která člověka může potkat.
A to ani nejsem matka.
- A ani nebudu. - Proč ne?
Cože?
Protože nechci děti.
To víš jistě?
Nemám děti ráda.
Ony mě taky ne, takže jsme si kvit.
Jsem tak trochu…
podivín.
Ne, to vůbec ne.
Moje písnička.
Pojď tančit.
- Pojď. - Tak jo.
Není to špatný, co?
- Ne? - Ne.
- Je to super. - Je to super.
Popravdě jsem trochu váhal.
- A co ty? - Co jako?
Manželství, děti…
Ano.
Byl jsem… ženatý.
Jo. Ale skončilo to.
Před čtyřmi lety.
Rozvedli jsme se a tak.
Máte děti?
- Otevři už. - Hned to bude.
Chceš jít dál?
Díky.
Chutnáš pořád stejně.
To byla jen dekorace.
O nic nejde.
- Hele, neodpověděls mi. - Cože?
- Na co? - Jestli máš děti.
- Cože? - Máš děti?
- Já? - Ano, ty.
- Ne. - Ne?
Ano.
- Tak jo, nebo ne? - Prosím?
Fideli, máš děti, nebo ne?
Ne, nemám.
HUDEBNINY RAMÍREZ
Temo, můžu se na něco zeptat?
Jen taková hypotéza.
Tak jo.
Co máš v životě nejradši?
Nevím.
Asi svou motorku.
Takže.
Představ si, že potkáš holku.
Nejhezčí holka, co jsi kdy viděl.
Andílek, taková, já ti nevím…
Jako Mabel ze střední?
Jo, Mabel ze střední.
Náhodně na sebe narazíte…
To těžko. Pracuje jako vrchní letuška.
Dobře, tak dá výpověď.
Dá výpověď a pak…
na sebe narazíte.
Šílená láska.
Ale je v tom háček.
Nesnáší motorky.
Cože? Proč?
Nevím proč. Prostě je nesnáší.
Sedni si.
Popřel bys, že máš motorku,
jen abys mohl být s Mabel ze střední?
Mabel motorky nevadí. Jednu vlastní.
Hypoteticky, Temo.
Představ si tu situaci.
Zamiluje se
- do tebe… - Její přítel má navíc Harleye.
Na příteli nezáleží.
Rozejde se s ním právě proto, že má motorku.
Mně připadají šťastný.
Jenže měli nehodu.
Spadnou z Harleye
a Mabel z toho má doživotní trauma. Rozejde se s ním.
A pak…
na sebe narazíte.
Řekne ti:
„Temo…
mám tě ráda.
Miluju tě.
Chci s tebou být, ale…
nemáš motorku, viď?“
Co jí řekneš?
Že mám a pokud jí to vadí, ať táhne.
Proč by Ariana Grande neměla ráda psy?
Četl jsem to. Bojí se jich.
Říká, že dokáže být tvá nejlepší kámoška, ovšem pokud nemáš psa.
Kam dáš Roca?
Tak to není. Podle mě má Ariana psy ráda. Devět jich adoptovala.
Představ si, že ji jeden z nich napadne a ukousne ruku.
Pak už by psy nechtěla, nenáviděla by je.
- Chtěla by být tvá kámoška. - Byla bych super slavná.
Jo, ale Roco by musel pryč.
Hej! To stačilo.
Pojedeme pak ještě jednou?
Jo, ale odpověz mi.
Zapřela bys Roca, jen abys mohla kamarádit s Adrianou?
Arianou.
Jo, jasně. Odpověz mi.
Ani náhodou, tati.
Roco je jak můj syn. Poslala bych Arianu do…
Dobře, chápu.
Musím ti něco říct.
A je to důležité.
Dobře.
Takže. Především…
ti chci říct, že jak jsi přišla do obchodu…
pořád jsem na tebe myslel.
Chci, aby to klapalo.
Ale…
aby tomu tak bylo…
musíme být zcela upřímní.
Jsi pořád ženatý.
Cože? Ne, to nejsem!
Tak co tedy?
No, že…
odteď bychom mezi sebou neměli mít žádná tajemství.
Dobře.
Taky ti chci říct
něco důležitého.
No…
Nevím, kde začít.
Víš…
už od malička se přesouvám z místa na místo.
Pořád se sbaleným kufrem, nikde nemám stálý domov.
Řekněme, že jsem docela…
toulavá ženská.
Páni, tulačka.
Ne, jen mi došlo,
že se pokaždé hrozně bojím někde se usadit.
Taková fobie.
A jsem zvědavý člověk.
Ráda…
poznávám nové lidi
a na různých místech.
A…
já nevím,
najednou…
Tati, podívej se!
Najednou ses mi zjevil v myšlenkách.
Úplně zčistajasna.
Něco jako…
znamení, chápeš?
Jakási možnost…
s tím skončit.
Nechat toho a usadit se.
Mít domov.
A celou tu dobu…
jsi byl tady.
Jako znamení.
Chtěla jsem za tím znamením jít a začala tě hledat.
A našla tě.
Nezadaného, mého.
- Páni! - Já vím.
Nevím, co na to říct.
Nemusíš říkat nic.
Omluv mě na chvíli.
- Zdravím. - Dobrý den, paní.
Mám dotaz. Co jste zač?
Jak to myslíte?
Jako co je to za podnik?
Nemáte tu skluzavku
ani nugetky s kečupem. Že ne?
Žádná nabídka dětských jídel.
Vidím jen jeden páreček,
tamhle je další,
potom jedna bezohledná dvojice s protivným klukem.
Když se rozhodnu nemít děti, nechci vídat ani děti ostatních.
Můžete jim říct, aby se ztišili?
Jistě. Zkusíme to napravit.
Díky.
O čem jsme mluvili?
No…
o ničem důležitém.
Panebože…
JSI NEJLEPŠÍ TÁTA NA SVĚTĚ
Ahoj.
Nemůžu se tě dočkat.
Já taky ne.
Máš hezký byt.
Líbí se ti?
Ano.
Je velice rozmanitý.
Mám rád kombinaci stylů.
Předmětů.
Moc se mi líbí.
Proč ti trvalo tak dlouho, než jsi mě pozval?
Hele. A kde bydlíš ty?
V místnosti, co mi půjčili kamarádi. V San Rafaelu.
Příště se sejdeme tam, jo?
Ne.
Tady je to daleko pohodlnější, o dost…
intimnější.
- Myslíš? - U mě je to hlučný.
- Musím jít. - Ne.
- Ano. - Ne.
Uvidíme se u večeře.
Dneska?
- Jo. - To ne.
Dneska nemůžu.
Jedu…
do Puebly.
- Do Puebly? - Ano.
Pro aparaturu na setkání s dodavateli.
Nic zábavnýho.
No, přitažlivě to nezní.
- Klidně můžeš jet se mnou. - Ne.
Díky. Ale radši ne.
Kdy se vrátíš?
V sobotu…
večer.
Budeš mi chybět.
Ty mně taky.
- Zavolej, až se vrátíš. - Určitě.
Měj se.
Ahoj.
Zlobíš se, protože jdu pozdě?
Ne.
Tak proč se tak tváříš?
Protože když mě bereš sem na jídlo, máš špatný zprávy.
Máma mě sem vzala, aby mi řekla, že je těhotná.
Takže.
Přemýšlel jsem…
že když jsme se s mámou rozešli, chtěl jsem tě mít u sebe.
A pak…
jsem začal mít pocit…
že potřebuju prostor.
Rozumíš mi?
Ne.
Soukromí na svoje věci.
Někam si vyrazit
a poznat nové lidi.
Chci, abychom se načas odloučili.
Jak se jmenuje?
Cože?
Tvá přítelkyně. Jak se jmenuje?
Jaká přítelkyně?
Když mi tohle říkáš, tak je jasný, že máš přítelkyni.
Jak se jmenuje?
Žádnou přítelkyni nemám. Tím to není.
Je hezká?
Ano.
Ne, cože?
Nemám přítelkyni. Kdybych měl, řeknu ti to.
Jen po tobě chci, abys nezapomněl na tu zkoušku, Ramírezi.
Ne, zkoušky se to nedotkne.
A neříkej mi „Ramírezi“.
Při rozvodu jsi naléhal, abys s Ari mohl trávit víc času,
a teď tohle.
Jak se jmenuje?
Co tím myslíš? Kdo jako?
Fideli, nejsem pitomá.
Je jasný, že se chceš zbavit Ari,
abys mohl být se svou neznámou přítelkyní.
Na tom nesejde.
- Tak pomůžeš mi? - Nevím.
Zbytečně mi to komplikuješ.
Musí to být hned?
Kdy by to bylo lepší? Až se ti to narodí?
To dítě má jméno, jestli tě to zajímá. Aquiles.
- Aquiles? - Aquiles.
Vážně?
Aquiles Baeza.
Jako můj táta.
Aquiles Baeza?
Ale já se tu bavím o Ari.
Chci výpomoc na víkendy, nic víc.
Jen na chvíli.
Ari je kvůli tomu miminu nepříčetná.
Myslí si, že se jí nebudeme věnovat.
Skvěle. Může s tebou trávit víc času, aby si to nemyslela.
Pověz nám to.
Jak se jmenuje?
Hele, proč chceš vědět, jak se jmenuje, zvědavče?
Vlastně…
ani ne.
- Cože? - Hýbe se teď?
Jistěže ne.
Je to lenoch.
Takže…
Kdo je hodná holka?
…jsme dohodnuti?
- Já. - Ano, ty.
- Tati! - Ahoj!
Kdo se mi hrabal ve věcech?
Ne, děti.
- Jedí děti. - Ale ne, rodiče.
Jak by mohli jíst své děti?
Nech toho. Přestaň!
Hele!
SPOJENÍ KRVE
Tati.
Můžu spát u tebe?
Jasně. Tak pojď.
- Vypadá to divně. - Takový babičkovský, viď?
V tomhle zrcadle nám to sluší.
Kam se díváte?
Páni.
Kde má mámu?
Tati!
- Co je? - Volá Marina.
Mám to vzít?
Ne, vezmu to sám.
Běž si do koupelny umýt ruce.
Ne, domaluj to. Do koupelny jdu já.
Čau.
Dobře, a ty?
Promiň, sprchuju se. Zavolám ti za chvíli.
Zase se sprchuješ?
Cože?
Nechal jsi téct vodu.
No jo.
Tvoje přítelkyně?
Prosím?
Myslíš, že jsem blbá?
Ne.
Ano. Byla to moje přítelkyně.
Super, děláme pokroky.
Máš přítelkyni a milujete se?
Ari,
co je pro tebe milovat?
Dáváte si pusy?
Všichni si dávají pusy.
S jazykem?
No, občas ano.
Pak se milujete.
Asi jo.
Když je tvá přítelkyně a milujete se,
proč to neřekneš?
Můžeme se navečeřet a probrat to pak?
Najez se sám. Nemám hlad.
Ari, zlato, nezlob se.
Kde mám iPad?
Nevím.
O co jde? Proč je kolem tvé přítelkyně tolik záhad?
Žádné záhady kolem ní nejsou. Jde o to…
Náš vztah je na počátku a nechci…
tě do toho tahat.
Stydíš se mi ji představit, nebo se stydíš za mě?
Ani jedno, neblbni.
Tak proč se schováváš, když s ní mluvíš?
- Uklidni se. - Ne. Kde mám iPad?
Já nevím!
Asi bude ve skříni.
Jde o to, že…
má jednu vadu.
Jakou vadu?
Spíš takovou fobii.
- Víš, co je fobie? - Samozřejmě.
No. Tak co to je?
Jde o určitý druh strachu.
Nadměrného.
A z čeho má strach?
Z dětí.
- Cože? - Hrozně je nemá ráda.
Jaké děti?
Jakékoliv.
- Všechny děti. - Ani holky?
Ani holky.
Ani holky, ani kluky.
Necítí se v jejich přítomnosti dobře, když je vidí, má strach.
A co to má společnýho s mými přeházenými věcmi?
Podívej.
Nejsou přeházený jen tak, viď?
Prostě mě zatajuješ.
Chci…
abys věděla, že jsi pro mě vším.
Jsi moje největší životní pýcha, zlato.
Odvez mě domů.
Organizuješ byt podle toho, kdo má přijít?
Jo.
Nesměj se, můžeš za to ty.
Řekls, ať se o dceři nezmiňuju.
Ale jen na prvním rande, ne napořád.
Ari mě teď nenávidí.
Už týden mi nezavolala.
Klid. Dáš si?
Ne, díky.
Pociťuješ vinu rozvedeného otce.
Co to je?
Přesně tohle.
- Protože ji moc nevidíš… - Ale vidím.
Fajn, vidíš ji míň.
Pohádal ses s ní a máš pocit, že je konec světa.
Ne.
Matías se mnou nemluvil šest měsíců.
Proč?
Nevím.
Protože jsem jeho táta. Puberťáci.
Ari ještě není v pubertě.
Připrav se na to, že to bude horší.
Chci ještě něco odlehlejšího. Jet někam, kde se dá úplně vypnout.
Dobře.
Víš ty co?
Byla jsem fotit jedno místo v Oxace,
asi půl hodiny cesty od Chacahuy.
Podívej se.
Není tam žádné pokrytí, ani internet, nic.
- Vypadá to úžasně. - Je to úžasné.
Pojeď se mnou.
Můžeš si vzít i tu dívku.
Jakou dívku?
No, tu…
Marinu.
Tu holku, přítelkyni, vždyť víš.
Temo, je pozdě.
- Máš klíče od obchodu, ne? - Jo.
Dobře, tak ahoj.
Měj se, Temo.
Jejda.
- Omlouvám se. - Vyprovodím tě.
V pohodě, o nic nejde.
Díky, že mi říkáš „holka“.
Strýčku Temo, pustíš mě?
- Ahoj, Sebasi. - Ahoj, Ari.
- Ahoj.
Zvedni to.
Ano?
Kuřátko uteklo z farmy.
Cože?
Opakuji, kuřátko…
Ari jde nahoru.
To je to sushi?
Jo, hned se vrátím.
Víc!
Ještě jednou.
- Temo! - Co se děje?
Kde je? Ahoj.
- Kdo? - Jak „kdo“?
- Ari přece. - Říkal jsem, že jde nahoru.
Dobrá.
Ahoj.
Ty jsi Marina, viď?
- Ano. - Já jsem Ari.
Kde je Ramírez?
Ramírez? Ten šel dolů. Za chvilku se vrátí.
Co si přeješ?
Co je?
Proč na mě tak zíráš?
Nedáš své sestřičce pusu?
Zapomněl jsi, že přijdu?
Ne… Ano.
Co?
Zvonek.
Marino, šla bys tam? Teď už to musí být to sushi.
Tumáš.
Kód je 1982.
Tady máš pro poslíčka.
Díky.
Ari, zlato, co tady děláš?
Byla jsem naštvaná, ale už nejsem.
- Klidně můžu odejít. - Ne.
To je šílenost.
- Řeknu jí pravdu. - To ne.
Četla jsem na netu o fobiích.
Když jí řekneš pravdu, může se fakt naštvat.
Odteď to budeme dělat tak, jak řeknu já, Ramírezi.
- Neříkej mi Ramírezi. - Budu.
Už nejsi táta, odteď jen Ramírez.
Můj táta je podivín, zanechal děti úplně všude.
Jsem nejmladší a Ramírez nejstarší.
Měl nás každého s jinou ženskou.
Rád plodí děti a pak je opouští.
Pořád cestuje.
A moje máma…
je těhotná
a sama.
Chudinka.
- Těhotná s tvým otcem? - Ne, s někým jiným.
Aha.
A… kde hodláš přenocovat?
Tady. A ty?
Promiň.
Zapomněl jsem ti to říct.
Jde o to…
že její matka si musí odpočinout,
má komplikované těhotenství a tak.
Mám se o ni chvíli starat.
Chudák máma.
Omluvíte mě na chvilku?
Musím…
Přestaň filmovat.
Nefilmuju. Snědla jsem ten zelenej hnus.
Já se omlouvám.
Pořád to ale nechápu.
Najednou se objeví tvoje devítiletá sestra,
- jak blesk z čistého nebe. - To nebylo najednou.
Promiň, ani nevím, proč jsem ti to vlastně neřekl.
Možná že kvůli tomu věkovému rozdílu.
Moc často se nevídáme. Bydlí s mámou,
jejíž prosbu jsem nemohl odmítnout.
Vážně nechceš mít děti?
Ty máš co povídat.
Počkej.
Co se stane, když se najednou rozhodnu,
že chci být otcem?
Klape nám to, máme se rádi…
milujeme se, rádi spolu trávíme čas.
Bylo by logické mít je.
Logické?
Pokud si rozumíme a milujeme se,
klape nám to a rádi trávíme čas společně,
tak proč to kazit?
K čemu?
A proč nechceš mít děti? Buď upřímná.
Proč se lidi na tohle ptají žen a ne mužů?
Ženská, která nechce mít děti, je po ostatní něco jako monstrum.
- Ne. - Ale ano.
- Neurážej se. - Já se…
Brouku, ty taky nemáš děti
a je to pro tebe snazší.
Nikdo na tebe nenaléhá.
Ano, máš pravdu.
Budu upřímná, jo?
Moc se mi líbí můj život takový, jaký je.
Ráda chodím do kina a vybírám si filmy podle sebe.
Svou práci doslova zbožňuju.
Při cestování oceňuju možnost zabukovat si letadlo kdy chci a kde chci.
S dítětem bych nic z toho nemohla.
Jdu si domů,
jsem klidná a v pohodě, hezky v tichosti.
To… je svoboda.
To je to, co chci.
- Vezmeš si je, nebo ne? - Ne.
Abys věděl, je to vzájemný.
Co jako?
Děti mě vnímají úplně stejně jako já je.
Vůbec se nemáme rádi.
S jakými dětmi?
Se všemi.
Co je?
Myslím to vážně.
- Ale byl to tvůj nápad. - Ne, nebyl.
- Kdo sem chtěl vzít? - Chci ti to dokázat.
Takže…
nebyl.
Děsí mě to.
Nikdy jsem na takovém místě nebyla.
Takže…
Zkusíš to s tamhletou?
Je neškodná.
Ahoj, holčičko.
Na co si hraješ?
Mami!
Říkám ti, to je hned. Jdeme.
Ne, počkej. To byl pouze jeden případ. Nechoď.
Tamhleta.
Ne.
To ne, mimina jsou nejhorší.
Ahoj, zlato.
Zkusím to.
- Co je to s tebou? - Nevím.
Já to říkala.
Celou dobu jsi zticha. Není ti nic?
Ne.
Stýská se mi.
Stýská.
A po čem?
Po tom, jak to bylo předtím.
Když nebyly přítelkyně, sourozenci
ani nic jinýho.
Slibuju, že se to brzo zase spraví, zlato.
To je život.
Věci se mění.
Budeš mít bráchu a to je na tom to hezký.
Prosím tě, nemluv o tom parchantovi.
Nezapomeň, že v 17 hodin tě vyzvedne strejda Temo, jo?
Mám důležitou schůzku s rockovou kapelou.
Počkej! Kam se chystáš?
Tobě vadí, když vylezu?
No jistě.
A nedívej se tak.
Už je mi skoro deset.
To je život.
To je ona?
Jo.
Podívej se.
Poslechni si ji.
Omlouvám se.
Tohle musím vzít.
Jen běžte.
Co je, Temo?
Uvízl jsem se ve výtahu, šéfe.
V jakém?
U zubaře.
Trčím tu už hodinu.
Můžeš vyzvednout Ari?
Jsem na buranově a předvádím nástroje kapele Zbytky.
Jinak bych tě nežádal.
Víš co?
Pusť to z hlavy.
Vyřeším to.
Jsme na tom všechny stejně.
Odpočiň si.
A teď zatlač.
To je Fidel. Pomoz mi.
A výdech.
- Fideli, co chceš? - Něco hodně důležitýho.
Můžeš vyzvednout Ari z párty u Vivi?
- Mám nějaké zákazníky. - Ne, to nemůžu.
Jsem na kurzu Lamaze.
Jsi v Guadalajaře?
- No… - Proč jsi mi to neřekl, kreténe?
A Sonia?
- Ta je tady. Zeptám se jí. Sonio! - Dobře.
Že ji pozdravuju.
Ahoj, jak se máš?
Ari, takhle tam nedojdeme.
Ty nemáš ráda děti, viď?
Říkal kdo?
Brácha. Prý máš fobii.
A neřekl ti taky brácha o tom, co ráda mám?
Ne.
Někdy je lepší brát člověka podle toho, co má rád, ne pravý opak.
Nemohla bys jít normálně?
Normálně?
Čemu nerozumíš? Jako normální lidi, co mají obě nohy.
Noha nohu mine a tím se pohybuješ kupředu.
Jasný?
Tak to není zábava.
Hele, housenka.
Můžeš ji nechat být, prosím tě?
Můžu si ji vzít domů?
Ne, nemůžeš. Bydlí tady. Je to housenka.
Ne, nehýbej se.
Proč jsi taková?
Jdeme už 30 minut a ještě jsme neurazily ani blok.
Mezi námi děvčaty, Marino. Cos jako čekala?
Co tím myslíš?
Očekávala jsem, že půjdeš. To jsem čekala.
Chodím, jen když chci.
- A nefoť mě. - No jo!
Hej, Ari! Pojď sem!
Ari!
- Jsi v pohodě? - Jo.
Čum, kreténe! Je tu dítě!
- Určitě jsi v pořádku? - Ano.
Vyděsila jsi mě.
Pojď sem.
No, přežila to.
Gratuluju.
Ne.
Já to přežila.
Dostala jsem nabídku na nafocení rozhovoru
s jedním zpěvákem, který se před lety vypařil.
Najednou se objevil…
a zpívá po barech a hotelech.
Je to o víkendu, dvě hodiny jízdy.
Chceš jet?
Samozřejmě.
- Ano? - Ano.
Pojď.
- Kam? - Pojď se mnou.
Provedu s tebou něco šílenýho.
- Je tu ségra. - Já vím.
- Co je? - Pojď.
Hned se vrátím.
Nezapomeň bágl, Ari.
Vezmi to.
- Ahoj, Ari. - Ahoj.
Pomoz mi otevřít.
Ari.
Co se stalo?
Hned ti to řeknu.
Tak co je?
- Nic. Ariinu mámu odvezli do porodnice. - Teď?
Ari, tvoje věci.
Pomoz mi.
- Proč? - Jsou to tvoje věci.
Děti.
„Hotel Ruby uvádí Bernarda…“ Ztracenýho.
- Pěkný, co? - Ahoj.
Moc pěkný.
- Vítejte v hotelu Ruby. - Díky.
- Jsem Emiliano Arenales, pomůžu vám. - Díky, Emiliano.
- Tudy, prosím. - Díky.
Na to focení bude připraven od 16 hodin, ano?
Ano, výborně.
Kde je Ramírez?
Šel se osprchovat.
Dobře.
Zahrajeme si?
Budu hádat.
Jsem sladká?
ŠPENÁT
Ne, hořká. Hodně hořká.
A ty jsi malá a otravná.
Nejdřív se na to musím zeptat.
Dobře, promiň.
Mám křídla?
Ano.
Jsem… chutná?
Ne, děti tě nemají rády.
- A proč mě jíte? - Nutí nás k tomu.
Říkají, že jsi zdravá.
A co si myslíš ty?
To stačilo. Jsem na řadě.
Bydlela bys se mnou?
Ne.
Ani za nic.
Bojíš se mě?
Ano, trochu.
A ty mě?
Taky trochu.
Pane jo.
- Dobrý, co? - Jo, moc hezký.
- Jak šlo focení? - Dobře, ten chlap byl okouzlující.
- Myslím, že ho děda znal. - Vážně?
Jak se jmenuje?
Říkají mu Zpěvník lásky.
Co tamhle?
Jasně.
Co jsi jedla nejdivnějšího?
Nejpodivnější jídlo v životě? No…
Už vím.
Jednou jsem v Indonésii…
Dobrý večer, rodinko!
…jedla opičí mozek.
Vítejte. Díky za návštěvu…
- Jak to chutnalo? - Kupodivu docela dobře.
…vyprávět spoustu historek. Prosím, mistře.
Užijeme si to.
Je tu s vámi Zpěvník lásky.
Bavte se!
Jo!
Jsi v pohodě?
Jo.
Jen si odskočím.
- Líbilo? - Jistě.
- Vážně? - Ano.
Díky, že jste přišly.
- Přijďte zas. - Dík.
Jsem tu pro vás.
Takže je moje vnučka?
Jo.
A jak se jmenuje?
- Ari. - Ari.
Ariadna.
Neřekl jsi mi, že má ráda hudbu.
No.
Tys mi zase neřekl, že se nevrátíš.
Nikdy mi to neodpustíš?
Opustil jsi nás.
Ne.
Nechal tě s mámou.
- Zapomněls na nás. - Jistěže ne.
Vídám tvého bratra, bavíme se. Zřídkakdy, ale bavíme.
Byl mladší, nechápal, co se děje.
Skoro tě neznal.
A co se podle tebe stalo?
Nechal jsi nás…
kvůli tomuhle?
Po tom jsi toužil? Víc než po nás?
Šel jsem za svým snem a…
To nikdy nepochopíš.
Taky mám sny.
Vážně?
Chci, aby byla Ari šťastná. Aby měla…
Ne. Sny své dcery…
laskavě přenech jí.
To nechápu.
Jaké máš sny?
Chci, aby obchod šlapal.
Ten obchod byl snem tvého dědečka.
Mým jediným snem je, aby dcera byla šťastná.
Je běžný, že když jsi otcem, tvý sny jdou stranou
a snažíš se je plnit dětem.
Máš pravdu.
Víš, když ses narodil…
byl jsem hrozně moc mladej. Nebyl jsem na roli táty připravenej.
Má kariéra byla na vzestupu a když jste se narodili, bylo po všem.
Nemůžeš to házet na nás.
Na tebe to neházím.
Přiznávám své chyby.
A jsem přesvědčen,
že opustit tě byla velká chyba.
Ale nelituju toho.
Vidíš tamhle to pódium?
Nic lepšího mě nikdy nepotkalo.
Jsem na něm šťastný.
Díky.
Nestudoval jsi architekturu?
Chybí mi tři zápočty.
Tři zápočty ti chyběly už před deseti lety.
Vypadáš jako karatistka. Tak ukaž.
Počkej, trochu se natoč.
Na druhou stranu.
Ale ne tolik.
- Jak to chceš? - No…
- Asi takhle, nevím. - Dobré ráno.
- Ahoj. - Dobré ráno.
- Můžu? - Počkej.
Jo. Podívám se.
Nehýbejte se.
Trochu se usmívejte.
Smích!
Přesně tak.
- Ne. - Je to skvělý.
Myslím. Doufám.
Víc se usmějte.
- Tak jsou z vás kámošky. - Cože?
- Ty žárlíš? - Ne, mám radost.
Ari, počkej na nás!
Ari, zlato, zpomal.
- Kam zmizela? - Nevím.
Utekla.
Lásko, počkej. Chci tě vyfotit.
Ari!
Fideli!
Kde jste?
Fideli?
Ramírezi!
Ari!
Zlato!
- Fideli! - Už jdu!
- Tati! - Zlato.
Táta už je tu, zlato.
Jsem tady.
Táta?
Chci, abys pochopila…
že jsem ti nechtěl říct pravdu…
abych o tebe nepřišel.
Právě jsi přišel.
To si piš.
Donutil jsi ji lhát?
Ne, byl to její nápad.
- Řekl jsem jí, že máš fobii. - Vlastně je to fuk.
Vysmívali jste se mi za zády celé měsíce.
Ty, tvá dcera, brácha.
Je to vážně tvůj brácha?
- Jo, je to můj brácha. - Díky bohu.
A…
Zpěvník lásky je můj táta.
Cože?
To jako fakt?
Rodina zasranejch lhářů.
Vím, byla to chyba.
S tebou to taky není lehký.
Prosím?
Asi jsem se přeslechla. Že jsi lhal je moje chyba?
Ne, za to můžu já.
Objevíš se, pozveš mě na párty a já se zamiluju.
Až pak řekneš, že nesnášíš děti.
Proč ses zamilovala?
Protože nemám děti?
I tak jsem ten samej chlap.
Víš, proč jsem se zamilovala?
Protože…
jsem měla nutkavou potřebu…
přestat balit tyhle posraný kufry.
Chtěla jsem vědět, jaké to je mít domov.
A tím jsi pro mě byl ty.
Ahoj, tati, jsi tam?
Narodil se mi brácha a je nesnesitelnej.
Pořád jen brečí. Zavolej mi.
Ahoj, Fideli.
Tady Sebastián.
Chci ti říct, že se narodil Aquiles!
Jak se máš, Fidelito? Kde vězíš?
Hele, zase se vynořila Begoňa.
Je ochotna dát ti ještě jednu šanci.
Zavolej mi, zajdeme na večeři.
Čau.
Jak se máš, šéfe? Tady Temo.
Chtěl jsem ti říct, že příští týden odjíždím do Oaxacy.
Objevil jsem to místo, co doporučila Marina.
Víc ti řeknu v obchodě. Přijdeš, že jo?
Dáme řeč?
Jasně.
Pojď dál.
Asi takhle.
Už ti nějakou dobu chci něco říct, ale zatím nebyla příležitost.
A co jako?
Děkuju.
Za všechno. Za to, že jsem jako tvůj bratr.
Jsi můj bratr.
Za to nemusíš děkovat.
Já vím, ale to, že jsem tvůj pokrevní bratr,
ještě neznamená, že to bude i uvnitř.
Hele…
Jedna písnička přesně vyjadřuje, co ti chci říct.
Dal jsi mi identitu, naučil jsi mě
vážit si v životě věcí a to se nedá zapomenout.
Když chceš umět létat, musíš to zkoušet.
Zakopnutí není pád.
Nenech se mýlit.
Systém tě korumpuje a nutí nakupovat…
No, tahle část je spíš o kapitalismu.
Ale ta první popisuje, co cítím.
Nevím, co na to říct.
NEZAPOMENUTELNÝ
HUDEBNINY RAMÍREZ
Proč ne?
- O tom se rodiče s dětmi nebaví. - A o čem tedy?
Pomoz mi.
Bernardo,
já už tátu nepotřebuju.
Konečně si rozumíme.
Tak proč jsi přišel?
Ari dneska v 17 hodin končí karate.
Vyzvedneme ji spolu?
Jo.
Rozhodně.
- Radši se vrátíme. - Ne, nevrátíme.
- Už jsme tady, tamhle je. - Proč?
- Nechceš ji vidět? - Ale jo.
Podívej se na ni. Neukousne tě.
No ne. A kdy je…
- Už musím. - Přišli pro tebe.
- Měj se. - Ne že utečeš, jasný?
- Neboj. - Curio!
Ano.
Ahoj, Ari.
Bojová pozice.
Zlato.
Ahoj, tati.
Pamatuješ si Zpěvníka lásky?
- Jo. - No, to je můj táta.
Je to tvůj dědeček. Bernardo, to je Ari.
Ari, Bernardo.
Tak se to dělá.
Zdravím, jak se máte?
Díky.
Ari.
Co tady děláš?
Kam jedeš?
Do Los Angeles, mám tam výstavu.
Tys přišla sama?
Samozřejmě že ne.
Jsem tu s dědou.
Jak je, Bernardo?
Hele, Ari.
Už musím jít.
Ne. Ari.
Pořád se na mě zlobíš?
Cože? Ne.
Nezlobím se na tebe.
Tak o co jde?
Tátovi se dost stýská.
Chtěl ti říct pravdu, ale já…
to nechtěla.
V pohodě, na tom nesejde.
S jistými životními situacemi se nezahrává.
Až vyrosteš, tak to pochopíš.
Jenže když táta miluje tebe a ty jeho…
nepřipadá ti, že ten problém jsem já?
- To je, ale… - Vyrostu a vypadnu z domu.
Nebudu s tátou žít navždycky.
Tebou to není, Ari.
Něco ti nesu.
Co je to?
Otevři to.
POZVÁNKA NA TALENTOVOU ZKOUŠKU KONCERTNÍ SÁL V 15 HODIN
ZVLÁŠTNÍ HOST
To…
Musím jít, víš?
Opatruj se.
Promiňte.
Můžeme.
Jak to šlo?
Bude to těžký.
Zdravím vás. Jak vidíte, táta je vyplašenej k smrti.
Přestože jsme tu písničku moc nenacvičovali,
pokusíme se o maximum.
Mám zlomené srdce.
A nezbývá mi naděje.
Můžeš mít tisíce
neupřímných vztahů.
Mám v sobě tolik lásky.
Je to jako nemoc.
Neboj se zamilovat.
Nesnaž se utéct.
Chci, abys pocítil, jak láska bolí.
Nesnaž se utéct.
Jsem kometa letící na Mars.
Rotující,
letící s láskou.
Rotující,
letící s láskou.
Rotující,
letící milenci.
Rotující,
letící milenci.
Rotující,
letící za tebou.
Bravo!
Byla jsi skvělá.
- Ty taky. - Super.
Ahoj!
- Dobrá práce, zlato. Plácneme si. - Gratuluju! Bylo to skvělý.
- Díky. - Výborně. Jsi šíleně talentovaná.
Gratuluju.
- Máš radost? - Jo.
- Paráda. - To bylo úžasný.
- Bylo. - Ne…
Nazdar! Děkuju ti.
Výborně. Gratuluju.
Bylo to báječný. Gratuluju.
- Fakt? - Bernardo Ramírez?
Ano.
Máma mi jako holce hrála vaše songy.
Já myslela, že už nežijete.
Ne, pořád jsem tady.
- Můžu vás obejmout? - Klidně.
- Jo. - Do toho.
Tohle je moje vnučka.
- Tak talentovaná. - Jo, talentovaná holka.
- Jo. - Jako její dědeček.
Zase nepřeháněj.
Měl bys žárlit.
- Jsem úplně unesená. - Děkuju.
Máma mi vás pouštěla.
- Fakt? - No jo.
Já to milovala. Tančila jsem.
Ramírezi!
Neříkej mi Ramírez.
Jistě, moc ráda.
Co třeba v týdnu?
Jo, jasně.
To je můj manžel.
Těší mě.
Ahoj.
Gratuluju.
Díky.
Kde… se tu bereš?
Myslel jsem, že letíš…
Musela jsem to odložit.
Letím dnes večer.
Jsem hrozně rád, žes přišla. Pro Ari to moc znamená.
Bylo to skvělý vystoupení.
Hodně chytlavý.
Kdy se vracíš?
Ještě nevím.
Ahoj, jsem Fidel Ramírez. Rozvedený s devítiletou dceru.
A vymyslím 10 000 důvodů, proč bys měla zůstat.
Fajn.
To si poslechnu.
Zaprvé. Miluju tě.
Chci ti být domovem, který hledáš. A ty budeš mým.
Dobrý důvod.
Ale ještě jich zbývá 9 999.
Přijde sem moje bejvalka.
Jestli teď odejdeš, bude to trapas.
Co je to s tebou?
Fideli!
- Ahoj. - Ahoj, Saro. Těší mě.
Těší mě. Jsem Fidelova přítelkyně.
Tohle je Ariina máma.
A tohle Sebastián, můj muž.
- Jak se máš? - Ahoj.
Marina. Přítelkyně.
Je mi potěšením.
A kdo je ten fešák? Jak se jmenuje?
-Aquiles. -Ahoj, Aquilesi.
- Pozdrav. - Je k sežrání.
Ty tvářičky! Hlídejte si ho, nebo ho beru domu.
To můžeš kdykoliv. Máš ráda děti?
Zbožňuju je.
Tak to je skvělý.
- Jsi šťastnej chlap. - Ahoj.
- Vyfotíme se společně? - Jistě, zlato.
- Jdeme na to. - Díky.
- Kecáš. - Ale jde mi to, ne?
Ne, jsem v tom lepší. Věříš mi, viď?
Úsměv!
- Ahoj. - Ahoj.
Sto padesát, prosím.
Zdravím.
Můžete mi zkontrolovat zadní gumy?
Temo, jsi to ty?
Jo.
- Mabel? - Ano.
To je ale překvapení! Jak se máš?
Skvěle.
Co tady děláš?
Jedu na pláž v Oaxace,
asi 30 minut od Chacahuy.
Je to úžasný místo, kde můžeš naprosto vypnout.
Žádnej internet ani nic takovýho.
Tak to je super, taky tam jedu.
- Ne. - Ano.
Jedeš tam s přítelem?
Ne.
S Omarem jsem se rozešla. To nevíš?
Ne.
Jo, byl to kretén.
Bourali jsme na motorce.
- Aha. - Měla jsem…
z toho trauma.
No nic. Jedeš tam na motorce?
Ne, tu jsem prodal.
Nechci mít s motorkami nic společnýho, jsou fakt nebezpečný.
Čekal jsem na autobus.
To nemusíš. Pojeď se mnou.
Víš to jistě?
Jo, pojeď.
- Fajn. - Tak pojeď.
- Deset? - Jo.
- Jo. Dík. - Díky.
Děkuju.
Děkujeme, kámo.
To je úžasný.
Co to má bejt?
DROBNÁ VADA
Kde je ten míč?
Madam, dejte nám ten míč.
Míč!
- Madam, míč! - No tak.
Dej jim ten míč, madam.
Ten míč!
Tak jo.
Díky.
Půjdeme?
Jo, jdeme.
- Ahoj, holka. - Ahoj.
No ahoj.
Překlad titulků: Michal Pokorny