Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה - ‬
‫- בלתי נשכח -‬
‫סבא שלי ייסד את המקום הזה ב־1952.‬
‫- בית רמירס בע״מ -‬
‫הוא היה מוזיקאי נלהב‬ ‫ובעל מלאכה שבנה כלי מיתר.‬
‫הוא בנה ותיקן גיטרות מאחורי הבית.‬
‫עזרתי לו כשהוא הרשה לי.‬
‫תמיד היינו קרובים מאוד.‬
‫תראי. זה סבא שלי.‬
‫סבא נפטר לפני כמעט עשר שנים.‬
‫והחלטתי ל… טוב,‬
‫אחי ואני החלטנו להפעיל את העסק במקומו,‬
‫וזה מה שהוא היה רוצה.‬
‫לא רק ששימרנו אותו, גם הגדלנו ושיפצנו.‬
‫והחלטנו גם להפוך אותו למקדש אמיתי‬
‫עבור כל אוהבי כלי הנגינה והמוזיקה‬
‫כמו סבא שלי.‬
‫גם אתה מוזיקאי?‬
‫לא, אני אדריכל.‬
‫טוב, נשארו לי עוד שלושה קורסים.‬
‫רק עוד קצת.‬ ‫-כן, קצת.‬
‫יש לך כלי נגינה שאני יכולה להרוס?‬
‫להרוס?‬
‫כן, עם פטיש או משהו.‬
‫אני רוצה להתחיל אתגר‬ ‫כדי שיהיו לסרטונים שלי יותר צפיות.‬
‫״אתגר״?‬ ‫-כן.‬
‫משהו כמו:‬
‫״גלו איזה כלי נגינה הכי קל לשבור״.‬
‫ובכן, לא.‬
‫לא נראה לי.‬
‫קדימה!‬
‫ואו!‬
‫שקט כבר!‬
‫תוסיף קודם את הבצל, אבא.‬
‫תירגעי. הכול תחת שליטה.‬
‫אתה תמיד אומר את זה,‬ ‫ובסוף אנחנו מזמינים פיצה.‬
‫לא נכון, לפעמים אנחנו מזמינים טאקו.‬
‫ואם אני אלַחץ?‬
‫ממה?‬
‫מלהיות שם, על הבמה.‬
‫מול כל בית הספר.‬
‫אבל גם אני אהיה שם.‬
‫את לא סומכת עליי?‬ ‫-כן.‬
‫אבא!‬ ‫-זה בסדר. תישארי שם, אל תזוזי.‬
‫אל תזוזי.‬
‫בואי נלך.‬
‫אני חיה?‬
‫כן.‬ ‫-יש!‬
‫אני פרי?‬
‫יש לי זנב?‬
‫לא.‬
‫אני אדומה?‬
‫יש בך קצת אדום, אבל לא. את לא אדומה.‬
‫אני חי בים?‬ ‫-כן.‬
‫אני שרה?‬ ‫-לא.‬
‫אני דומה לך?‬
‫אני כדור.‬
‫ניצחת!‬
‫תן לי לבוא איתך…‬
‫שלא תעז.‬
‫…מכל הסכנות שאורבות מעבר להרים…‬
‫מה קרה?‬
‫כלום, עשיתי ספירת מלאי‬ ‫ורציתי לראות מה יש בקופסה הזו.‬
‫ומה יש בה?‬
‫מה יש בקופסה, טמו?‬
‫לא ידעתי שאתה שומר אותם.‬ ‫-לא שמרתי. לא ידעתי שהם היו שם.‬
‫מה לעשות איתם?‬ ‫-כלום. תזרוק אותם.‬
‫את כולם?‬ ‫-כן, טמו, את כולם. אנחנו צריכים את המקום.‬
‫אבל אלה התקליטים של אבא.‬
‫אז?‬
‫- ברנרדו רמירס‬ ‫ספר שירי האהבה -‬
‫״ספר שירי האהבה״? נו, באמת.‬ ‫הוא לא נתן אחד לי ואחד לך?‬
‫אנחנו לא צריכים עוד.‬ ‫-טוב, בוס.‬
‫אל תקרא לי בוס.‬ ‫אני לא אוהב שאתה קורא לי בוס.‬
‫תודה.‬
‫אני אשאיר לכם‬ ‫את תמצית הרוקט והג׳ינסנג הזו.‬
‫תיהנו.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬
‫איפה את מוצאת‬ ‫את המקומות המטומטמים האלה, סוניה?‬
‫באינטרנט.‬
‫הוא מעולה.‬
‫חוץ מזה, הוא במיקום נוח לכולנו.‬
‫אני מרגיש כמו ארי‬ ‫כשאני מכריח אותה לקחת תרופות.‬
‫אגב, איך זה?‬ ‫-דוחה.‬
‫לא, התכוונתי עם הילדה.‬
‫אה, לא. היא אחלה.‬
‫מתבגרת, מפתיעה אותי יותר ויותר בכל יום.‬
‫אתם מוכנים להזמין?‬
‫כן.‬
‫תוכלי לתת לנו דקה? אנחנו מחכים למישהי.‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫למי אנחנו מחכים?‬
‫לבגוניה.‬
‫בגוניה?‬
‫מי זו בגוניה?‬
‫חברה שלי מהיוגה.‬ ‫היא מדהימה, אתה תמות עליה.‬
‫למה אתם עושים לי את זה?‬
‫למה אתם מסדרים לי דייטים בלי לספר לי?‬
‫כי כשאנחנו מספרים לך, אתה מסרב‬ ‫ונשאר בבית מול הטלוויזיה.‬
‫לא יצאתי לבאולינג עם בת הדודה שלך,‬ ‫רואת החשבון?‬
‫אמרת שאמות עליה, ובסוף היא לא התקשרה.‬ ‫-זה היה לפני שנה, פידל.‬
‫לפני שנה?‬ ‫-רואה?‬
‫אין לך שום תחושת זמן.‬ ‫החולצה הזו אצלו מאז התיכון.‬
‫כמה נחמד לצאת אתכם לארוחת ערב.‬
‫פידל, די.‬
‫חלפו כבר ארבע שנים מאז ששרה עזבה אותך.‬ ‫כלומר, מאז שהתגרשתם והכול.‬
‫היא עומדת להביא ילד עם הבחור השרירי ההוא.‬
‫ולך אין חברה לא כלום.‬
‫אתה לא רוצה להתאהב שוב?‬ ‫-להתאהב?‬
‫לפחות להשיג סקס.‬ ‫-אתה כזה ג׳נטלמן.‬
‫אני דואג לחבר שלי.‬
‫הדבר הזה ייפול לך בסוף, גבר.‬
‫לחיים.‬
‫האוכל הזה מעניין מאוד.‬
‫אני אוהבת לבשל, אבל אני ממש גרועה בזה.‬
‫באמת?‬
‫בטח יש לך איזו מומחיות.‬
‫כן, כריכים. אני מכינה כריכים מעולים.‬
‫הכנת כריכים דורשת כישרון מסוים.‬
‫נכון?‬ ‫-כן, ברור.‬
‫הילדה שלי, בת התשע,‬ ‫היא מומחית בהכנת כריכים.‬
‫היא מכינה כריכים?‬ ‫-כן.‬
‫היא מומחית.‬ ‫-יש לך בת?‬
‫כן, ארי. אני אראה לך תמונה שלה.‬
‫אל תלך לכיוון הזה, אין דרך חזרה.‬
‫היא בועטת מעולה…‬ ‫-ואו!‬
‫תראי אותה.‬
‫ממש חמודה.‬ ‫-כן.‬
‫היא ממש דומה לך.‬
‫תראי.‬
‫זו תמונה מהטיול שלה לטפוזטלאן עם חברים.‬
‫לפידל ולי הייתה להקת רוק בתיכון, זוכר?‬
‫קראו לנו ״מלכי הכוכבים״.‬
‫כן, הוא ואני כבר היינו ביחד. זוכר?‬
‫ואו, זה היה בעידן הקרקטיקון, לא?‬
‫אוי, תראו מי שמדברת.‬
‫ואתה עדיין מנגן?‬
‫לא, האמת היא שלא.‬ ‫-לא?‬
‫אבל לאחרונה הסרתי אבק מהגיטרה שלי‬ ‫בשביל פסטיבל המוזיקה של ארי.‬
‫מסכנה, היא ממש לחוצה לנגן מול כל בית הספר.‬
‫היא מעמידה פנים שהיא קשוחה,‬ ‫אבל היא שברירית.‬
‫כמו במבוק.‬
‫אפשר לכופף אותו, אבל הוא גם מאוד עמיד.‬
‫הו, אתה גם משורר.‬
‫אפשר להציע לכם משהו נוסף?‬
‫החשבון!‬ ‫-החשבון!‬
‫לא, אני לא יכול לצפות בזה זה יותר.‬
‫רגע, החלק הכי טוב כבר מגיע.‬
‫אני לא יודע מתי שכנעת אותי לעשות את זה.‬
‫טוב…‬
‫אמרת שצריך למשוך לקוחות צעירים יותר לחנות.‬
‫לבחורה הזו יש המון עוקבים.‬ ‫יש לה מעל 100,000 באינסטגרם.‬
‫ואיפה הם, אה?‬
‫זה לא שהחנות פתאום מלאה ב״מילניומים״.‬
‫מילניאלים, פידל.‬
‫תן לה הזדמנות, היא העלתה אותו אתמול.‬
‫כמה צפיות יש לו?‬
‫טוב… 36.‬
‫שלושים ושש.‬
‫משפיענים חולרות,‬ ‫הם חושבים שאנחנו מטומטמים.‬
‫מיקרו־משפיענים. זה שונה. הם מקומיים יותר.‬
‫לך לנקות שם.‬
‫היי, דיברתי עם אבא על התקליטים.‬
‫אני חושב שעדיף שהם יישארו אצלו.‬ ‫-אמרתי לך לזרוק אותם.‬
‫הוא גם אמר שהוא רוצה לפגוש את ארי‬ ‫ושאתה צריך להתקשר אליו.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫הוא יוצא לסיבוב הופעות בשבוע הבא.‬ ‫אתה לא יכול לכעוס עליו כל החיים.‬
‫טמו…‬
‫אני אמשיך בספירת המלאי.‬
‫כמה זה?‬
‫חמש מאות פזו.‬
‫אהבתי.‬
‫אני אקח אותה.‬
‫טוב.‬
‫בואי נראה.‬
‫אפשר לשלם באשראי?‬
‫כן, בטח.‬
‫תוכל לעטוף אותה? זו מתנה.‬
‫כן…‬
‫אני יכול לנסות.‬
‫לא…‬
‫זה בסדר, תשאיר אותה ככה.‬
‫זה ממש קשה.‬
‫יש לך כרטיס שאוכל לכתוב עליו הקדשה?‬
‫כן.‬
‫תוכל לעזור לי?‬
‫אם אשתך הייתה נותנת לך את זה,‬ ‫מה היית רוצה שתכתוב?‬
‫אני לא נשוי.‬
‫יש לך חברה?‬
‫גם לא.‬
‫מאהבת?‬
‫קח.‬
‫- אתה לא זוכר אותי? -‬
‫אם תתני לי רמז.‬
‫מרינה.‬
‫מרינה, כן.‬
‫סליחה.‬
‫כן, יש דמיון…‬ ‫-דמיון?‬
‫אבל לא היית בחו״ל?‬
‫כן, חזרתי לפני כמעט חודש.‬
‫כמעט שלא זיהיתי את החנות.‬
‫כן, הגדלנו אותה.‬
‫מה שלומך? מה נשמע?‬ ‫-יש לך תוכניות לערב?‬
‫היום בערב? לי?‬
‫כן, הערב, לך.‬
‫יש לך תוכניות?‬
‫לא, למה?‬
‫אני הולכת למסיבה במרכז העיר.‬
‫רוצה לבוא?‬
‫אתה לא רואה שאני בקושי מסוגלת לזוז?‬
‫זה רק לערב אחד, שרה. מה אכפת לך?‬
‫יום שישי היום, ארי תהרוג אותך.‬
‫זה ספק חשוב.‬
‫הוא מצ׳ילה, והוא נמצא פה רק הערב.‬
‫אני לא יכולה. יש לי פסיכו.‬ ‫-פסיכולוג? סוף סוף.‬
‫שיעור פסיכופרופילקסיס, גאון.‬ ‫-נו, בבקשה.‬
‫פידל, מה שלומך?‬
‫סבסטיאן, מה המצב?‬
‫היי, אל תדאג. אני אשמור על הילדה.‬
‫באמת?‬ ‫-בטח, אין בעיה.‬
‫יהיה ממש מגניב. חוץ מזה, היא מתה עליי.‬
‫היא מתה עליו.‬
‫אל תדבר על ארי.‬
‫לא היום.‬
‫היום אני לא אדבר על ארי.‬ ‫אני לא אגע בנושא הזה.‬
‫בכלל לא.‬
‫אל תפשל.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-לאן זה, גבר?‬
‫נתנו לי את הכתובת הזו.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן.‬
‫תיכנס.‬
‫תודה.‬
‫מרינה!‬
‫היי!‬
‫תודה.‬
‫באת.‬
‫כן. סליחה על האיחור, הלכתי לאיבוד.‬
‫לא, לא קרה כלום. הגעת ברגע מעולה. בוא.‬
‫מה אנחנו עושים פה?‬
‫איך הגענו לפה?‬
‫זוכר שלאבא שלי הייתה חנות ספרים‬ ‫ברחוב דונסלס?‬
‫״העולם התחתון״.‬ ‫-״העולם התחתון״, כן.‬
‫הייתי מבקרת אותו אחרי בית הספר.‬
‫וגברת אורורה הייתה מביאה לנו אוכל‬
‫כי אבא שלי לא אהב לעזוב את חנות הספרים.‬
‫וכשהתחלתי לצלם, בתקופת התיכון בערך, ‬
‫היא הזמינה אותי לצלם תמונות של המשפחה שלה.‬
‫אחותי.‬
‫היי!‬
‫מה שלום בעל השמחה?‬
‫אחלה, אחותי.‬
‫כבר נפגשתם, נכון?‬ ‫ויקטור, פידל. פידל, ויקטור.‬
‫שלום.‬ ‫-מה קורה?‬
‫אימא מחפשת אותך, אבל אני רואה שסבבה לך פה.‬
‫תירגעי. אני אטפל בעניינים למטה.‬
‫קחי בירה.‬ ‫-תודה.‬
‫מגניב, אחי.‬ ‫-מעולה.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן, אני אקח לי אחת אחרת.‬
‫קח.‬ ‫-תודה.‬
‫נתראה עוד מעט.‬ ‫-תשמור עליה, גבר.‬
‫הוא מגניב.‬
‫רואים שהוא אוהב אותך.‬
‫ואני אוהבת אותם.‬
‫למעשה,‬
‫רבים מהדיוקנאות בספר הראשון שלי‬ ‫הם של המשפחה שלו.‬
‫אני יודע.‬
‫יש לי את הספר. זוכרת שאמרתי לך?‬
‫כן, אני זוכרת. אני חייבת לך הקדשה, לא?‬
‫לפחות לא עברו 50 שנה.‬
‫היום גברת אורורה‬ ‫חוגגת את השחרור של ויקטור מהכלא.‬
‫אחרי שבע שנים.‬
‫אוי, זה נורא.‬ ‫-כן.‬
‫זה בטח הדבר הכי נורא‬ ‫שיכול לקרות לבנאדם, לא?‬
‫שמפרידים אותך מהבן שלך כאילו כלום.‬
‫או שהוא נעלם…‬
‫או נרצח.‬
‫כן, אני חושבת שזה הכאב הכי נורא‬ ‫שאדם יכול לחוות.‬
‫ואני אפילו לא אימא.‬
‫וגם לא אהיה.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫מה?‬
‫שאני לא רוצה ילדים?‬
‫את כל כך בטוחה?‬
‫אני לא אוהבת ילדים.‬
‫וגם הם לא אוהבים אותי, אז אנחנו פיטים.‬
‫אני קצת… מוזרה.‬
‫לא, בכלל לא.‬
‫אני אוהבת את השיר הזה.‬
‫בוא נלך לרקוד.‬
‫בוא.‬ ‫-טוב.‬
‫לא רע בכלל, אה?‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫מעולה.‬ ‫-מעולה.‬
‫קצת דאגתי, האמת.‬
‫מה איתך?‬ ‫-מה?‬
‫נישואין, ילדים…‬
‫טוב, כן. הייתי נשוי.‬
‫כן. אבל נפרדנו.‬
‫לפני ארבע שנים.‬
‫התגרשנו והכול.‬
‫לא היו לכם ילדים?‬
‫תפתח כבר.‬ ‫-אני עובד על זה.‬
‫רוצה להיכנס שוב?‬ ‫-תודה.‬
‫הטעם שלך נשאר אותו הדבר.‬
‫זה רק לקישוט.‬
‫זה לא חשוב.‬
‫היי, לא ענית.‬ ‫-מה?‬
‫על מה?‬ ‫-יש לך ילדים?‬
‫מה?‬ ‫-יש לך ילדים?‬
‫לי?‬ ‫-כן, לך.‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫כן.‬
‫כן או לא?‬ ‫-מה?‬
‫פידל, יש לך ילדים או לא?‬
‫לא, אין לי.‬
‫- בית רמירס -‬
‫טמו, אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫זה מין משחק, האמת.‬
‫טוב.‬
‫מה אתה הכי אוהב בעולם?‬
‫אני לא יודע.‬
‫את האופנוע שלי כנראה.‬
‫בוא נראה.‬
‫דמיין שאתה פוגש בחורה, טוב?‬
‫הבחורה הכי יפה שראית בחיים.‬
‫מלאך, מעין… לא יודע.‬
‫כמו מבל מהתיכון?‬
‫כן, מבל מהתיכון.‬
‫אתם נפגשים במקרה…‬
‫זה יהיה קשה.‬ ‫היא בחו״ל הרבה, היא דיילת ראשית.‬
‫כן, אבל היא מתפטרת.‬
‫היא מתפטרת ואז…‬
‫אתם נפגשים במקרה.‬
‫אהבה ענקית.‬
‫אבל יש בעיה.‬
‫היא שונאת אופנועים.‬
‫מה? למה היא שונאת אופנועים?‬ ‫-אני לא יודע. היא פשוט שונאת אותם.‬
‫שב.‬
‫היית מכחיש שיש לך אופנוע‬
‫רק כדי להיות עם מבל מהתיכן?‬
‫נזכרתי שמבל לא שונאת אופנועים.‬ ‫היה לה אופנוע.‬
‫זה משחק, טמו.‬
‫תדמיין את התרחיש.‬
‫היא מתאהבת בך…‬
‫חוץ מזה, יש לה חבר ויש לו הארלי.‬
‫החבר לא משנה.‬
‫היא נפרדת ממנו בדיוק כי יש לו אופנוע.‬
‫האמת היא שהם נראים מאושרים יחד.‬
‫אבל הם עברו תאונה.‬
‫הם נופלים מההארלי‬ ‫ומבל חוטפת טראומה לכל החיים,‬
‫והיא נפרדה ממנו כי הוא חרא.‬
‫ואז…‬
‫אתם נפגשים במקרה.‬
‫והיא אומרת לך, ״טמו,‬
‫אתה מוצא חן בעיניי.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אני רוצה להיות איתך, אבל…‬ ‫אין לך אופנוע, נכון?״‬
‫מה אתה עונה לה?‬
‫שיש לי. אם זה לא מוצא חן בעיניה,‬ ‫זה לא יעבוד בינינו.‬
‫למה אתה אומר שאריאנה גרנדה לא אוהבת כלבים?‬
‫קראתי את זה במגזין. היא מפחדת מהם.‬
‫היא אומרת לך‬
‫שהיא רוצה שתהיו החברות הכי טובות,‬ ‫בתנאי שאין לך כלב.‬
‫מה תעשי עם רוקו?‬
‫לא נראה לי. אריאנה אוהבת כלבים.‬ ‫יש לה תשעה, היא אימצה אותם.‬
‫דמייני שאחד מהכלבים שלה‬ ‫תקף אותה ותלש לה את הזרוע.‬
‫אז היא לא רוצה יותר כלבים בבית,‬ ‫היא שונאת אותם.‬
‫אבל היא רוצה שתהיו החברות הכי טובות.‬ ‫-אני אהיה ממש מפורסמת.‬
‫כן, אבל תצטרכי להיפטר מרוקו.‬
‫היי! די.‬
‫נוכל לעשות עוד סיבוב כשזה ייגמר?‬
‫כן, אבל תעני לי.‬
‫היית אומרת שרוקו לא קיים‬ ‫רק כדי להיות חברה של אדריאנה?‬
‫אריאנה.‬
‫כן, טוב. תעני לי.‬
‫אין מצב, אבא.‬
‫רוקו הוא כמו הבן שלי.‬ ‫אם אריאנה תגיד את זה,‬
‫אני אגיד לה ללכת ל…‬ ‫-טוב, הבנתי.‬
‫אני צריך לספר לך משהו.‬
‫וזה חשוב.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫קודם כול,‬
‫אני רוצה לומר לך שמאז שנכנסת לחנות,‬
‫אני לא יכול להפסיק לחשוב עלייך.‬
‫אני אשמח שזה יעבוד בינינו.‬
‫אבל…‬
‫כדי שזה יקרה,‬
‫אנחנו חייבים להיות כנים לחלוטין.‬
‫אתה עדיין נשוי.‬
‫מה? לא!‬
‫אז מה?‬
‫טוב, ש…‬
‫זה חשוב, שמעתה ואילך לא יהיו בינינו סודות.‬
‫בסדר.‬
‫גם לי יש משהו חשוב לומר לך.‬
‫אני לא יודעת מאיפה להתחיל.‬
‫תראה,‬
‫מגיל צעיר מאוד,‬ ‫אני לא מפסיקה לעבור ממקום למקום.‬
‫תמיד אורזת, בלי בית קבע בשום מקום.‬
‫בוא נאמר שאני מעין אישה…‬
‫נודדת.‬
‫ואו, אישה נודדת.‬
‫לא, אבל קלטתי‬
‫שתמיד ממש פחדתי להתמסד, אתה מבין?‬
‫מעין פוביה.‬
‫ואני אדם סקרן.‬
‫אני אוהבת…‬
‫לפגוש אנשים חדשים,‬
‫אני אוהבת להיות במקומות שונים.‬
‫ו…‬
‫אני לא יודעת, פתאום…‬
‫אבא! תראה, אבא!‬
‫אבל פתאום אתה התחלת לצוץ‬
‫בראש שלי, משום מקום.‬
‫כמו…‬
‫כמו סימן, אתה מבין?‬
‫כמו מין…‬
‫אפשרות לעצור.‬
‫פשוט לעצור ולא לזוז.‬
‫למצוא בית.‬
‫ואתה היית שם,‬
‫כל הזמן הזה, פה.‬
‫כמו סימן.‬
‫ורציתי לפעול על פי הסימן הזה‬ ‫ובאתי לחפש אותך.‬
‫ומצאתי אותך.‬
‫לבד, רק בשבילי.‬
‫ואו!‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אני לא יודע מה לומר.‬
‫אתה לא צריך לומר כלום.‬
‫סלח לי לרגע.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, גברתי. מה תרצי?‬
‫יש לי שאלה. מה קורה פה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫איזה מין מקום זה?‬
‫אני לא רואה מגלשות,‬
‫או נגיסי עוף עם קטשופ. נכון?‬
‫אין תפריט ילדים.‬
‫אני רואה זוג פה,‬
‫זוג שם,‬
‫ובנוסף, זוג חסר התחשבות עם ילד מעצבן.‬
‫אם אני מחליטה לא להביא ילדים,‬ ‫אני לא צריכה לסבול ילדים של אחרים.‬
‫תוכל לבקש מהם להיות בשקט?‬
‫בוודאי. אבדוק מה אפשר לעשות.‬
‫תודה.‬
‫איפה היינו?‬
‫טוב…‬
‫לא משהו חשוב.‬
‫אלוהים…‬
‫- אתה האבא הכי טוב בעולם -‬
‫שלום.‬
‫ממש חיכיתי לראות אותך.‬
‫גם אני.‬
‫היי, דירה יפה.‬
‫את אוהבת?‬ ‫-כן.‬
‫היא ממש אקלקטית, לא?‬
‫אני אוהב לשלב סגנונות.‬
‫חפצים.‬
‫אני מתה עליה.‬
‫אני לא יודעת למה‬ ‫לקח לך כל כך הרבה זמן להזמין אותי.‬
‫היי. מה איתך? איפה את גרה עכשיו?‬
‫בחדר שחברים השאילו לי. הוא בסן רפאל.‬
‫נוכל להיפגש שם בפעם הבאה?‬
‫לא.‬
‫לא, הדירה הזו הרבה יותר נוחה, יותר…‬
‫אינטימית.‬
‫כן?‬ ‫-תמיד ממש רועש שם.‬
‫אני הולכת.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫נאכל יחד בערב.‬
‫היום?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אני נוסע…‬
‫לפואבלה.‬
‫לפואבלה?‬ ‫-כן.‬
‫לכנס בנושא ציוד וספקי אודיו.‬
‫משעמם.‬
‫באמת נשמע משעמם.‬
‫את יכולה לבוא אם בא לך.‬ ‫-לא.‬
‫לא, תודה. זה בסדר.‬
‫מתי אתה חוזר?‬
‫אני אחזור ביום ראשון בערב.‬
‫אני אתגעגע אליך.‬
‫גם אני.‬
‫תתקשר אליי כשתחזור.‬ ‫-ברור.‬
‫ביי.‬
‫להתראות.‬
‫את כועסת כי איחרתי?‬
‫לא.‬
‫אז למה הפרצוף?‬
‫כי אם לקחת אותי לאכול כאן,‬ ‫זה אומר שיש לך חדשות רעות.‬
‫אימא לקחה אותי לאכול כאן‬ ‫כשהיא סיפרה לי שהיא בהריון.‬
‫בואי נראה.‬
‫חשבתי ש…‬
‫את יודעת שכשאימא שלך ואני נפרדנו,‬ ‫היה לי הכי חשוב להיות איתך, נכון?‬
‫טוב,‬
‫לאחרונה אני מרגיש…‬
‫שאני צריך מרחב לעצמי.‬
‫את מבינה?‬
‫לא.‬
‫מרחב לעשות דברים משלי.‬
‫ל…‬
‫לצאת ולפגוש אנשים חדשים.‬
‫אני צריך שיהיה לנו זמן בנפרד.‬
‫איך קוראים לה?‬
‫מה?‬ ‫-לחברה שלך.‬
‫איך קוראים לה?‬
‫איזו חברה?‬
‫אתה אומר לי את כל זה כי יש לך חברה. נכון?‬
‫איך קוראים לה?‬
‫לא, אין לי חברה. זה לא העניין.‬
‫היא יפה?‬ ‫-כן.‬
‫לא. מה?‬
‫אין לי חברה. אם הייתה לי, הייתי מספר לך.‬
‫אני רק מבקשת שלא תשכח מהחזרות, רמירס.‬
‫לא, החזרות קדושות ומקודשות.‬
‫אל תקראי לי רמירס.‬
‫במהלך הגירושין שיגעת אותי‬ ‫כי רצית לבלות ימים רבים יותר עם ארי,‬
‫ועכשיו זה.‬
‫איך קוראים לה?‬
‫מה זאת אומרת? איך קוראים למי?‬
‫פידל, אני לא מטומטמת.‬
‫ברור שאתה רוצה כמה ימים בלי ארי‬
‫כדי לבלות אותם עם החברה חסרת השם שלך.‬
‫זה לא משנה.‬
‫תעזרי לי או לא?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אתה מקשה עליי.‬
‫חייבים להתחיל היום?‬
‫מתי יהיה נוח יותר? כשהתינוק שלך ייוולד?‬
‫לתינוק שלי יש שם, למקרה שתהית.‬ ‫קוראים לו אכילס.‬
‫אכילס?‬ ‫-אכילס.‬
‫באמת?‬
‫אכילס באיסה, על שם אבא שלי.‬
‫אכילס באיסה?‬
‫בכל אופן, אני מדבר על ארי.‬
‫אני רק מבקש‬ ‫שנחלק בינינו את סופי השבוע, זה הכול.‬
‫לתקופה קצרה.‬
‫ארי בלתי נסבלת עם כל עניין התינוק.‬
‫היא חושבת שכשייוולד לא נתייחס אליה.‬
‫זה מושלם, תוכלי לבלות איתה יותר זמן‬
‫והיא תפסיק להרגיש ככה.‬
‫נו, ספר לנו. איך קוראים לחברה שלך?‬
‫היי, למה אתה רוצה לדעת‬ ‫איך קוראים לה, חטטן?‬
‫טוב, כי…‬
‫לא!‬
‫מה?‬ ‫-הוא זז עכשיו?‬
‫ברור שלא.‬
‫הוא כזה עצלן.‬
‫טוב, אז…‬
‫מי הבחורה הכי חמודה?‬
‫אז מה, עשינו עסק?‬
‫אני.‬ ‫-כן, את.‬
‫אבא!‬ ‫-היי!‬
‫מי בלגן לי את הדברים?‬
‫לא, הילדים.‬
‫הם אוכלים את הילדים.‬ ‫-לא, את ההורים.‬
‫איך הם יכולים לאכול את הילדים שלהם?‬
‫בבקשה, לא, די! לא!‬
‫היי!‬
‫- שבועת דם -‬
‫אבא,‬
‫אני יכולה לישון איתך?‬
‫בטח. בואי.‬
‫זה מוזר.‬ ‫-נראה לי שזה משדר ״סבתא״, לא?‬
‫אנחנו נראים טוב במראה הזו.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫ואו.‬
‫איפה אימא שלו?‬
‫אבא!‬
‫מה?‬ ‫-מרינה מתקשרת.‬
‫אתה רוצה שאענה?‬
‫לא, אני אענה. לכי לשטוף ידיים באמבטיה.‬
‫לא, תסיימי לצייר. אני אלך לאמבטיה.‬
‫הלו.‬
‫בסדר, מה איתך?‬
‫מצטער, אני מתקלח. אני אתקשר אלייך עוד מעט.‬
‫אתה מתקלח שוב?‬
‫מה?‬
‫השארת את המים זורמים.‬
‫כן, נכון.‬
‫זו הייתה החברה שלך?‬
‫מי?‬
‫אתה חושב שאני מטומטמת?‬
‫לא.‬
‫כן. זו הייתה החברה שלי.‬
‫יופי, אנחנו מתקדמים.‬
‫יש לך חברה.‬
‫אתם מאוהבים?‬
‫ארי, מה זה בכלל להיות מאוהבים?‬
‫אתם מתנשקים?‬
‫כולם מתנשקים.‬
‫עם לשון?‬
‫כן, לפעמים.‬
‫אז אתם מאוהבים.‬
‫אני חושב שכן.‬
‫אם היא החברה שלך ואתם מאוהבים,‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫אפשר לאכול ארוחת ערב בשקט ואספר לך אחר כך?‬
‫לא, תאכל אתה. אני לא רעבה.‬
‫ארי, מותק, אל תכעסי.‬
‫איפה האייפד שלי?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה הבעיה?‬ ‫למה אתה כל כך מסתורי בקשר לחברה שלך?‬
‫אני לא מסתורי. העניין הוא…‬
‫רק התחלנו את הקשר,‬ ‫ואני לא רוצה שתהיי מעורבת.‬
‫אתה מתבייש להכיר לי אותה,‬ ‫או שאתה מתבייש בי?‬
‫לא זה ולא זה, נו.‬
‫אז למה אתה מתחבא כדי לדבר איתה?‬
‫את יכולה להירגע?‬ ‫-לא. איפה האייפד שלי?‬
‫אני לא יודע!‬
‫אני חושב שהוא בארון.‬
‫העניין הוא ש…‬
‫יש לה פגם.‬
‫איזה מין פגם?‬
‫זו בעצם פוביה.‬
‫את יודעת מה זו פוביה?‬ ‫-ברור.‬
‫טוב, לא. מה זה?‬
‫זה מעין פחד. פחד איום.‬
‫וממה היא מפחדת?‬
‫מילדים.‬
‫מה?‬ ‫-היא ממש לא אוהבת אותם.‬
‫אילו ילדים?‬
‫כל סוגי הילדים.‬
‫כל הילדים.‬ ‫-אפילו ילדות?‬
‫גם לא.‬
‫לא בנות ולא בנים.‬
‫לא נוח לה לידם, היא מפחדת כשהיא רואה אותם.‬
‫ומה זה קשור לזה שהדברים שלי מבולגנים?‬
‫תראי.‬
‫הם לא מבולגנים, נכון?‬
‫אתה מחביא אותי.‬
‫אני…‬
‫אני רוצה שתדעי שאת הדבר שאני הכי אוהב‬
‫והכי גאה בו בחיים שלי, מתוקה.‬
‫קח אותי הביתה.‬
‫אז מה, ארגנת את הבית בהתאם למי שבאה?‬
‫כן.‬
‫אל תצחק, זו אשמתך.‬
‫אתה אמרת לי לא לספר שיש לי בת.‬
‫בדייט הראשון, לא לנצח, אידיוט.‬
‫טוב, עכשיו ארי שונאת אותי.‬
‫היא לא התקשרה אליי כבר שבוע.‬
‫תירגע. רוצה קצת?‬
‫לא, תודה.‬
‫אתה מרגיש את רגשות האשם של אב גרוש.‬
‫מה זה?‬
‫זה.‬
‫כי אתם לא מתראים הרבה…‬ ‫-אנחנו מתראים המון.‬
‫טוב, אתם מתראים פחות.‬
‫רבת איתה ואתה מרגיש שזה סוף העולם, אבל…‬
‫לא.‬
‫מטיאס לא דיבר איתי שישה חודשים.‬
‫למה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כי אני אבא שלו, כנראה. ככה זה בני נוער.‬
‫טוב, ארי עדיין לא נערה.‬
‫אז תתכונן, כי זה מחמיר.‬
‫אני רוצה משהו רחוק אפילו יותר,‬ ‫אני רוצה טיול של ניתוק מוחלט.‬
‫טוב.‬
‫אוי, אתה יודע מה?‬
‫נסעתי לאואחאקה לצלם‬
‫במקום שנמצא חצי שעה מצ׳קאווה.‬
‫תראה.‬
‫ואין שם קליטה, אין אינטרנט, כלום.‬
‫זה נראה מדהים.‬ ‫-זה באמת מדהים, כן.‬
‫תוכלו לבוא איתי.‬
‫תוכל אפילו להביא את הילדה.‬
‫איזו ילדה?‬
‫ה…‬
‫מרינה, ה…‬
‫הילדה, הבחורה שלך, אתה יודע.‬
‫טמו, כבר מאוחר.‬
‫המפתחות של החנות אצלך, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, ביי.‬
‫ביי, טמו.‬
‫סליחה.‬ ‫-אני אלווה אותך החוצה.‬
‫אל דאגה, זה לא חשוב.‬
‫תודה שקראת לי ״ילדה״.‬
‫דוד טמו, תוכל לפתוח לי?‬
‫ביי, סבס.‬ ‫-ביי, ארי.‬
‫שלום, ארי.‬ ‫-שלום.‬
‫תענה.‬
‫כן?‬
‫האפרוחית ברחה מהחווה.‬
‫מה?‬ ‫-אני חוזר, האפרוחית…‬
‫ארי. ארי עולה לדירה.‬
‫זה הסושי?‬
‫כן, אני כבר חוזר.‬
‫יותר חזק!‬
‫שוב.‬
‫טמו!‬ ‫-מה קורה?‬
‫איפה היא? שלום.‬
‫מי?‬ ‫-מה זאת אומרת ״מי״?‬
‫ארי!‬ ‫-אמרתי לך, היא עולה.‬
‫טוב, הנה.‬
‫שלום.‬
‫את מרינה, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-אני ארי.‬
‫איפה רמירס?‬
‫רמירס? רמירס ירד. הוא כבר חוזר.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫מה? למה אתה מסתכל עליי ככה?‬
‫אתה לא בא לתת נשיקה לאחותך?‬
‫שכחת שאני באה?‬
‫לא… כן.‬
‫מה?‬
‫הדלת.‬
‫מרינה, תוכלי לרדת? עכשיו זה בטח הסושי.‬
‫קחי.‬
‫הססמה היא 1982.‬
‫קחי, בשביל השליח.‬
‫תודה.‬
‫ארי, מותק, מה את עושה פה?‬
‫כעסתי, אבל אני לא כועסת יותר.‬
‫אני יכולה ללכת אם אתה רוצה.‬ ‫-לא.‬
‫זה מטורף.‬
‫אני אספר לה את האמת.‬ ‫-לא.‬
‫קראתי באינטרנט על פוביות,‬
‫אם תספר לה את האמת,‬ ‫היא עלולה להגיב ממש רע.‬
‫מעכשיו נעשה מה שאני אומרת, רמירס.‬
‫אל תקראי לי רמירס.‬ ‫-כן.‬
‫אתה רמירס עכשיו, אבא כבר לא קיים.‬
‫אבא שלי הוא בנאדם לא רגיל,‬ ‫הילדים שלו פזורים בכל מקום.‬
‫אני הכי קטנה ורמירס הוא הכי גדול.‬
‫הוא הביא כל אחד מאיתנו עם אישה אחרת.‬
‫הוא אוהב להביא ילדים ואז לנטוש אותם.‬
‫הוא תמיד נוסע למקומות.‬
‫ואימא שלי,‬
‫בהריון, לבדה.‬
‫מסכנה.‬
‫בהריון מאבא שלך?‬ ‫-לא, ממישהו אחר.‬
‫ו…‬
‫איפה את ישנה הלילה?‬
‫כאן. ואת?‬
‫סליחה.‬
‫שכחתי לספר לך.‬
‫העניין הוא…‬
‫אימא שלה הייתה צריכה קצת מנוחה, את מבינה,‬
‫סיבוכי הריון וכאלה.‬
‫אז היא ביקשה ממני לשמור עליה לכמה ימים.‬
‫אימא מסכנה שלי.‬
‫תסלחו לי לרגע?‬
‫אני הולכת…‬
‫תפסיקי לשחק אותה.‬
‫אני לא משחקת אותה. אכלתי את הדבר הירוק.‬
‫לא, אני מצטערת, אבל אני עדיין לא מבינה.‬
‫ככה פתאום,‬
‫משום מקום, יש לך אחות בת תשע.‬
‫טוב, זה לא משום מקום.‬
‫סליחה, אני לא יודע איך שכחתי לספר לך.‬
‫אולי בגלל הפרש הגילאים, ו…‬
‫ואני בקושי רואה אותה,‬ ‫והיא גרה עם אימא שלה.‬
‫אבל היא ביקשה ממני טובה, לא יכולתי לסרב.‬
‫את באמת לא רוצה להביא ילדים?‬
‫תראו מי שמדבר.‬
‫אבל רגע.‬
‫מה יקרה אם פתאום יתחשק לי‬
‫וארצה להיות אבא?‬
‫אנחנו מסתדרים, אנחנו מחבבים זה את זו,‬
‫אנחנו אוהבים זה את זו,‬ ‫אנחנו נהנים להיות יחד.‬
‫יהיה הגיוני לעשות את זה.‬
‫הגיוני?‬
‫תראה, אם אנחנו מבינים זה את זו‬ ‫ואוהבים זה את זו,‬
‫אנחנו מסתדרים ונהנים יחד,‬
‫למה להרוס את זה?‬
‫אבל למה את לא רוצה להביא ילדים?‬ ‫תאמרי לי את האמת.‬
‫למה תמיד שואלים נשים את השאלה הזו,‬ ‫ואף פעם לא גברים?‬
‫נשים שלא רוצות להיות אימהות,‬ ‫כולם חושבים שהן מפלצות.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫אל תקחי את זה ככה.‬ ‫-אני לא…‬
‫מתוק, נו, גם אתה לא הבאת ילדים,‬
‫והיה לך קל יותר בזכות זה, לא?‬
‫כאילו, אף אחד לא לוחץ עליך.‬
‫כן, נכון.‬
‫אפשר לומר לך את האמת?‬
‫אני ממש אוהבת את החיים שליי כמו שהם.‬
‫אני אוהבת ללכת לקולנוע‬ ‫ולצפות באיזה סרט שבא לי.‬
‫אני ממש אוהבת את העבודה שלי.‬
‫לנסוע למקומות, את היכולת לעלות על מטוס‬ ‫בכל זמן ובכל מקום.‬
‫אי אפשר לעשות את זה עם ילד.‬
‫לחזור הביתה, להירגע, בשלווה, בשקט.‬
‫זה חופש.‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫את קונה אותם או לא?‬ ‫-לא.‬
‫חוץ מזה, זה הדדי.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫כן, ילדים מרגישים כלפיי‬ ‫את מה שאני מרגישה כלפיהם.‬
‫אנחנו לא אוהבים אחד את השני.‬
‫אילו ילדים?‬
‫כל הילדים.‬
‫מה?‬
‫אני רצינית.‬
‫אבל זה היה הרעיון שלך.‬ ‫-לא נכון.‬
‫מי אמרה, ״קח אותי לשם?״‬ ‫-אני פה כדי להוכיח את הנקודה שלי.‬
‫אז… לא.‬
‫אני מפחדת.‬
‫אני חושבת שאף פעם לא הייתי במקום כזה.‬
‫בואי נראה…‬
‫אולי תנסי איתה?‬
‫היא לא מזיקה.‬
‫שלום, ילדה.‬
‫במה את משחקת?‬
‫אימא!‬
‫רואה? אמרתי לך, זה מיידי. בוא נלך.‬
‫לא, רגע. זו הייתה רק אחת. רגע.‬
‫זאת.‬ ‫-לא.‬
‫לא, עם תינוקות זה הכי גרוע.‬
‫שלום, תינוקת.‬
‫בואי נראה.‬
‫מה יש לך?‬
‫לא יודעת.‬
‫אמרתי לך.‬
‫היית שקטה כל הדרך, את בסדר?‬
‫לא.‬
‫אני מרגישה נוסטלגית.‬
‫נוסטלגית.‬
‫למה הנוסטלגיה?‬
‫לאיך שהכול היה פעם.‬
‫כשלא היו חברות, לא אחים,‬
‫ולא כלום.‬
‫אני יודע,‬ ‫אני מבטיח שהכול יהיה בסדר בקרוב, מתוקה.‬
‫אלו החיים.‬
‫דברים משתנים.‬
‫יהיה לך אח, למשל, וזה דבר יפהפה.‬
‫בבקשה, אל תדבר על המטומטם הזה.‬
‫תזכרי, דוד טמו יאסוף אותך בשעה חמש, טוב?‬
‫יש לי פגישה חשובה מאוד עם להקת רוק.‬
‫רגע. לאן אתה הולך?‬
‫יביך אותך אם אצא?‬ ‫-ברור.‬
‫ואל תסתכל עליי ככה.‬
‫אני כמעט בת עשר.‬
‫אלו החיים.‬
‫זו היא?‬
‫כן.‬
‫תסתכל.‬
‫טוב… תקשיב לה.‬
‫סליחה.‬
‫אני חייב לענות.‬
‫תענה, כן.‬
‫מה, טמו?‬
‫נתקעתי במעלית, בוס.‬
‫באיזו מעלית?‬
‫אצל רופא השיניים.‬
‫אני תקוע פה כבר שעה.‬
‫תוכל ללכת לאסוף את ארי?‬
‫אני באמצע שום מקום,‬ ‫מנסה למכור כלי נגינה ללהקת ״השאריות״.‬
‫אחרת לא הייתי מבקש ממך.‬
‫לא, אל תדאג.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫כולנו יחד.‬
‫תעצרי.‬
‫לא, תדחפי.‬
‫זה פידל. תעזור לי.‬
‫ותנשפו החוצה.‬
‫פידל, מה אתה רוצה?‬ ‫-אני צריך טובה גדולה.‬
‫תוכלי לאסוף את ארי מהמסיבה של ויוי?‬
‫אני תקוע עם לקוחות.‬ ‫-לא, אני לא יכולה.‬
‫אני בשיעור הכנה ללידה.‬
‫את בגואדלחארה?‬
‫טוב…‬ ‫-למה לא אמרת לי קודם, מטומטמת?‬
‫מה עם סוניה?‬
‫היא פה. אני אקרא לה. סוניה!‬ ‫-לא. טוב…‬
‫תמסרי לה ד״ש.‬
‫שלום, מה שלומך?‬
‫ארי, בבקשה, נו.‬
‫את לא אוהבת ילדים, נכון?‬
‫מי סיפר לך את זה?‬
‫אחי, הוא אמר שזו פוביה.‬
‫אחיך לא סיפר לך על דברים שאני כן אוהבת?‬
‫לא.‬
‫טוב, לפעמים עדיף להכיר מישהו‬
‫דרך מה שהוא אוהב, לא דרך מה שהוא לא אוהב.‬
‫זו בקשה גדולה מדי, שתלכי נורמלי?‬
‫נורמלי?‬
‫מה לא ברור?‬ ‫כמו אנשים נורמליים, עם שתי הרגליים.‬
‫אחת, ואז השנייה, ואת מתקדמת.‬
‫טוב?‬
‫אבל לא כיף ככה.‬
‫תראי, זחל.‬
‫תוכלי להניח לזחל, בבקשה?‬
‫מותר לקחת אותו הביתה?‬
‫לא, אסור לקחת אותו הביתה.‬ ‫הוא גר פה. הוא זחל.‬
‫לא, אל תזוזי.‬
‫למה את ככה?‬
‫יצאנו מהמסיבה לפני חצי שעה‬ ‫ואפילו לא עברנו רחוב אחד.‬
‫אישה לאישה, מרינה, למה ציפית ממני?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫ציפיתי שתלכי. לזה ציפיתי.‬
‫אני אלך מתי שבא לי.‬
‫ואל תצלמי אותי.‬ ‫-היי!‬
‫ארי! ארי, בואי לפה!‬
‫ארי!‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫תיזהר, מטומטם! ילדה חוצה את הכביש!‬
‫את בטוחה שאת בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫ממש הבהלת אותי.‬
‫בואי אליי.‬
‫טוב, היא שרדה.‬
‫ברכותיי.‬
‫היי, אני שרדתי.‬
‫הזמינו אותי לצלם עבור ראיון‬
‫עם זמר שנעלם לפני הרבה שנים‬
‫ושמתברר שעכשיו הוא שר בברים ובמלונות.‬
‫זה בסוף השבוע הקרוב, במרחק שעתיים מהעיר.‬
‫רוצה לבוא איתי?‬
‫ברור.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫בוא.‬
‫לאן?‬ ‫-בוא איתי.‬
‫אני אעשה לך משהו שאף פעם לא עשו לך.‬
‫אחותי פה.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫מה?‬ ‫-בוא.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫אל תשכחי את התיק שלך, ארי.‬
‫קח אותו.‬
‫להתראות, ארי.‬ ‫-ביי.‬
‫תעזרי לי עם הדלת.‬
‫אוי, ארי.‬
‫מה קרה?‬
‫אני כבר אספר לך.‬
‫מה?‬
‫כלום. אימא של ארי יולדת.‬ ‫-עכשיו?‬
‫ארי, החפצים שלך.‬
‫תעזרי לי.‬ ‫-למה?‬
‫כי אלה הדברים שלך.‬
‫ילדים.‬
‫״מלון ׳רובי׳ מציג,‬ ‫ברנרדו…״ לא־יודעת־מי־זה.‬
‫יפה, אה?‬ ‫-שלום.‬
‫יפה מאוד.‬
‫ברוכים הבאים למלון ׳רובי׳.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אמיליאנו ארנלס, אני אעזור לכם.‬ ‫-תודה, אמיליאנו.‬
‫מפה, בבקשה. בואו איתי.‬ ‫-תודה.‬
‫הוא יהיה מוכן לצילומים בשעה ארבע, בסדר?‬
‫כן, מעולה.‬
‫איפה רמירס?‬
‫הוא נכנס להתקלח.‬
‫טוב.‬
‫רוצה לשחק?‬
‫אני קוראת.‬
‫אני מתוקה?‬
‫- תרד -‬
‫לא, את מרה. ממש מרה.‬
‫טוב, את קטנה ומעצבנת.‬
‫רגע, אני צריכה לשאול.‬
‫טוב, סליחה.‬
‫יש לי כנפיים?‬ ‫-כן.‬
‫אני טעימה?‬
‫לא, ילדים לא אוהבים אותך.‬
‫למה אתם אוכלים אותי?‬ ‫-כי מכריחים אותנו.‬
‫אומרים שאת בריאה.‬
‫ומה דעתך?‬
‫די. תורי עכשיו.‬
‫תרצי לחיות איתי?‬
‫לא.‬
‫אין מצב.‬
‫את מפחדת ממני?‬
‫כן, קצת.‬
‫ואת מפחדת ממני?‬ ‫-גם אני, קצת.‬
‫טוב.‬
‫יפה, נכון?‬ ‫-כן, יפה מאוד.‬
‫איך היו הצילומים?‬ ‫-הלכו טוב, האיש מקסים.‬
‫נראה לי שסבא שלך הכיר אותו.‬
‫באמת? איך קוראים לו?‬
‫קוראים לו ״ספר שירי האהבה״.‬
‫פה?‬
‫טוב.‬
‫מה הדבר הכי מוזר שאכלת?‬
‫הדבר הכי מוזר שאכלתי? טוב…‬
‫אני יודעת. פעם, באינדונזיה…‬
‫ערב טוב, משפחה!‬
‫…אכלתי מוח של קוף.‬
‫ברוכים הבאים. תודה שבאתם…‬
‫איך היה הטעם שלו?‬ ‫-האמת, לא רע. אבל…‬
‫…הרבה סיפורים לספר. ברשותך, מאסטרו.‬
‫נהנה מאוד יחד.‬
‫קבלו את ״ספר שירי האהבה״.‬
‫תיהנו!‬
‫יש!‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני… הולך לשירותים.‬
‫אהבת?‬ ‫-ברור.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫תודה שבאתם.‬
‫אתן תמיד מוזמנות.‬ ‫-תודה.‬
‫זה הבית שלכן.‬
‫אז מה, היא הנכדה שלי?‬ ‫-כן.‬
‫ואיך קוראים לה?‬
‫ארי.‬ ‫-ארי.‬
‫אריאדנה.‬ ‫-אריאדנה.‬
‫לא סיפרת לי שהיא אוהבת מוזיקה.‬
‫טוב…‬
‫אתה לא סיפרת לי שאתה לא מתכנן לחזור.‬
‫אף פעם לא תסלח לי?‬
‫נטשת אותנו.‬
‫לא.‬
‫השארתי אתכם עם אימא שלכם.‬
‫שכחת מאיתנו.‬ ‫-ברור שלא.‬
‫אני נפגש עם אחיך, אנחנו מדברים.‬ ‫רק מדי פעם, אבל אנחנו מדברים.‬
‫הוא היה צעיר יותר, הוא לא הבין מה קרה.‬
‫הוא בקושי הכיר אותך.‬
‫ומה קרה, לדעתך?‬
‫נטשת אותנו בשביל… זה?‬
‫זה מה שכל כך רצית? יותר מאיתנו?‬
‫הלכתי בעקבות החלום שלי, ו… ‬
‫אתה לעולם לא תבין.‬
‫גם לי יש חלומות.‬
‫באמת?‬
‫אני רוצה שארי תהיה מאושרת,‬ ‫אני רוצה שיהיה לה…‬
‫לא. תשאיר לבת שלך את החלומות שלה.‬
‫אני לא מבין.‬
‫מה החלומות שלך?‬
‫אני רוצה שהחנות תצליח.‬
‫החנות הייתה החלום של סבא שלך.‬
‫החלום היחיד שלי‬ ‫הוא שהבת שלי תהיה מאושרת, נקודה.‬
‫זה קורה כשאתה הופך לאבא,‬ ‫אתה משאיר בצד את החלומות שלך‬
‫ומוודא שהילדים שלך יגשימו את שלהם.‬
‫אתה צודק.‬
‫העניין הוא שהייתי מאוד…‬
‫צעיר מאוד כשנולדתם,‬ ‫לא הייתי מוכן להיות אבא.‬
‫הייתה לי קריירה מצליחה,‬
‫וכשנולדתם, הכול נגמר.‬
‫אתה לא יכול להאשים אותנו.‬
‫אני לא מאשים אותך.‬
‫אני מודה בטעויות שלי.‬
‫ואני משוכנע‬
‫שהנטישה שלכם הייתה טעות נוראית.‬
‫אבל אני לא מתחרט עליה.‬
‫אתה רואה את האזור הזה שם?‬
‫זה הדבר הטוב ביותר שיכול לקרות לי.‬
‫אני מאושר שם.‬
‫תודה.‬
‫לא למדת אדריכלות?‬
‫חסרים לי שלושה קורסים.‬
‫חסרו לך שלושה קורסים לפני עשר שנים.‬
‫את נראית כמו קרטיסטית. בואי נראה.‬
‫רגע, תסתובבי קצת.‬
‫לצד ההוא.‬
‫לא, לא כל כך הרבה.‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-טוב…‬
‫ככה, לא יודעת.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫שלום.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אפשר?‬ ‫-רגע.‬
‫כן. בואו נראה.‬
‫טוב, אל תזוזו.‬
‫את, תחייכי קצת יותר.‬
‫תצחקי!‬
‫בדיוק.‬
‫לא.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫אני חושבת. אני מקווה.‬
‫תחייכי עוד טיפה.‬
‫אה, אתן חברות עכשיו.‬ ‫-מה?‬
‫אתה מקנא?‬ ‫-לא, אני שמח.‬
‫ארי, חכי לנו!‬
‫ארי, מותק, אל תתקדמי בלעדינו.‬
‫לאן היא הלכה?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫היא ברחה.‬
‫מותק, תישארי פה. אני רוצה לצלם אותך.‬ ‫-ארי!‬
‫פידל!‬
‫איפה אתן?‬
‫פידל?‬
‫רמירס!‬
‫ארי!‬
‫מותק!‬
‫פידל!‬ ‫-אני בא!‬
‫אבא!‬ ‫-מותק.‬
‫אבא פה, מותק.‬
‫אני פה.‬
‫אבא?‬
‫אני רק רוצה שתביני ש…‬
‫לא סיפרתי לך את האמת כי…‬
‫פחדתי לאבד אותך.‬
‫טוב, איבדת אותי עכשיו.‬
‫אתה יכול להירגע.‬
‫הכרחת אותה לשקר?‬
‫לא, הרעיון היה שלה.‬
‫אמרתי לה שיש לך פוביה.‬ ‫-אתה יודע מה? לא אכפת לי.‬
‫עשיתם ממני צחוק במשך חודשים.‬
‫אתה, הבת שלך, אחיך.‬
‫הוא באמת אחיך?‬
‫כן, הוא אחי.‬ ‫-תודה לאל.‬
‫ו…‬
‫״ספר שירי האהבה״ הוא אבא שלי.‬
‫מה?‬
‫אתה רציני?‬
‫משפחה של שקרנים מזדיינים.‬
‫אני יודע שטעיתי.‬
‫אבל גם לא הקלת עליי.‬
‫סליחה?‬
‫נראה לי שלא שמעתי נכון. זו אשמתי ששיקרת?‬
‫לא, זו אשמתי.‬
‫פשוט נכנסת לחנות,‬ ‫הזמנת אותי למסיבה, והתאהבתי.‬
‫ושתי דקות אחרי כן אמרת שאת שונאת ילדים.‬
‫למה התאהבת בי?‬
‫כי אין לי ילדים?‬ ‫כי חוץ מזה, אני אותו בנאדם.‬
‫אתה יודע למה התאהבתי בך?‬
‫כי…‬
‫היה לי צורך חזק‬
‫להפסיק לארוז את המזוודות המזדיינות האלה.‬
‫ורציתי לדעת מה זו תחושה של בית.‬
‫ורציתי שאתה תהיה הבית הזה.‬
‫היי, אבא, אתה שם?‬
‫אחי נולד והוא בלתי נסבל.‬
‫הוא כל הזמן בוכה. תתקשר אליי, בבקשה.‬
‫היי, פידל.‬
‫זה סבסטיאן. רציתי לספר לך שאכילס נולד!‬
‫מה שלומך, פידליטו? איפה היית?‬
‫היי, בגוניה באה שוב.‬
‫היא מוכנה לתת לך עוד הזדמנות.‬
‫תתקשר אליי וניפגש לארוחת ערב.‬
‫ביי.‬
‫מה שלומך, בוס? זה טמו.‬
‫רציתי לומר לך‬ ‫שאני נוסע לאואחאקה בשבוע הבא.‬
‫סוף סוף מצאתי את המקום שמרינה המליצה עליו.‬
‫אני אספר לך עוד כשתבוא לחנות.‬ ‫אתה בא, נכון?‬
‫אפשר לדבר?‬
‫כן, ברור.‬
‫בוא.‬
‫העניין הוא…‬
‫אני רוצה לומר לך משהו כבר כמה זמן‬
‫ולא מצאתי את הרגע המתאים.‬
‫מה קרה?‬
‫תודה.‬
‫על הכול. על שנתת לי להרגיש שאני אחיך.‬
‫אתה באמת אחי.‬
‫אתה לא צריך להודות לי.‬
‫אני יודע, אבל…‬
‫אין חובה שנהיה אחים בנפש‬ ‫רק כי אנחנו אחים בדם.‬
‫תראה…‬
‫יש שיר שמסביר טוב יותר‬ ‫את מה שאני רוצה לומר לך.‬
‫נתת לי זהות, לימדת אותי להעריך‬
‫את הדברים בחיים שלעולם לא אשכח‬
‫כדי ללמוד לעוף, אתה פשוט צריך לנסות‬
‫מעידה היא לא נפילה‬
‫אתה לא תטעה‬
‫המערכת משחיתה אותה ומכריחה אותך לקנות…‬
‫טוב, החלק הזה קשור יותר לקפיטליזם וכל זה.‬
‫החלק הראשון הוא מה שאני מרגיש.‬
‫אני לא יודע מה לומר.‬
‫- בלתי נשכח -‬
‫- בית רמירס -‬
‫למה לא?‬
‫ילדים לא מדברים עם ההורים על דברים כאלה.‬ ‫-אז על מה הם מדברים?‬
‫תעזור לי.‬
‫ברנרדו, אני לא צריך אבא יותר.‬
‫עכשיו אנחנו מתקדמים לאנשהו.‬
‫אז למה באת?‬
‫ארי יוצאת מחוג קרטה בשעה חמש מחר.‬
‫רוצה לאסוף אותה?‬
‫כן.‬
‫ברור.‬
‫כדאי שנחזור.‬ ‫-לא, אנחנו לא נחזור.‬
‫אתה כבר פה, הנה היא.‬ ‫-למה?‬
‫רצית לפגוש אותה או לא?‬ ‫-כן.‬
‫תסתכל עליה, מה היא כבר תעשה לך?‬
‫ואו, ומתי…?‬
‫נראה לי שאני צריכה ללכת.‬ ‫-הם באו לקחת אותך.‬
‫נתראה.‬ ‫-בלי לרוץ, טוב?‬
‫לא.‬
‫כן.‬
‫ביי, ארי.‬
‫עמדת קרב.‬
‫חיים שלי.‬
‫היי, אבא.‬
‫זוכרת את ״ספר שירי האהבה״?‬
‫כן.‬ ‫-ובכן, הוא אבא שלי.‬
‫הוא סבא שלך. ברנרדו, ארי.‬
‫ארי, ברנרדו.‬
‫בואי לפה.‬
‫שלום, מה שלומך?‬
‫תודה.‬
‫ארי.‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫-לאן את נוסעת?‬
‫ללוס אנג׳לס, יש לי שם תערוכה.‬
‫רגע, באת לבד?‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫סבא שלי הביא אותי.‬
‫מה שלומך, ברנרדו?‬
‫תראי, ארי,‬
‫אני חייבת לזוז.‬
‫לא. ארי.‬
‫את עדיין כועסת עליי?‬
‫מה? לא.‬
‫אני לא כועסת עלייך.‬
‫אז מה העניין?‬
‫אבא שלי ממש מתגעגע אלייך.‬
‫הוא כל הזמן רצה לספר לך את האמת,‬ ‫אבל אני לא רציתי.‬
‫כן. זה בסדר, זה לא משנה, אבל…‬
‫יש דברים בחיים שהם פשוט לא משחק.‬
‫כשתגדלי תביני.‬
‫אבל אם אבא שלי אוהב אותך ואת אוהבת אותו…‬
‫את לא חושבת שאני רק בעיה קטנה?‬
‫כן, אבל…‬ ‫-אני אגדל ואעזוב את הבית.‬
‫אני לא אחיה עם אבא שלי לתמיד.‬
‫את לא הבעיה, ארי.‬
‫הבאתי לך את זה.‬
‫מה זה?‬ ‫-תפתחי.‬
‫- תחרות כישרונות‬ ‫באולם הראשי, בשעה 15:00 -‬
‫- אורחת מיוחדת -‬
‫אני…‬
‫אני חייבת לזוז, בסדר?‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫אני מצטערת. קדימה.‬
‫איך הלך?‬
‫זה יהיה קשה.‬
‫שלום. כמו שאתם רואים, אבא שלי מת מפחד.‬
‫ולא עשינו המון חזרות על השיר הזה, אבל…‬
‫נעשה כמיטב יכולתנו.‬
‫לבי שבור‬
‫ולא נותרה לי עוד סיבה‬
‫ניתן לחוות אלפי אהבות‬
‫נטולות כנות‬
‫יש בי כל כך הרבה אהבה‬
‫זה כמו מחלה‬
‫אל תפחד להתאהב‬
‫אל תברח ממני‬
‫אני רוצה שתרגיש את כאב האהבה הזה‬
‫אל תברח ממני‬
‫אני כוכב שביט שמתעופף למאדים‬
‫מסתחררת‬
‫מתעופפת באהבה‬
‫מסתחררת‬
‫מתעופפת באהבה‬
‫מסתחררים‬
‫מתעופפים‬
‫האוהבים‬
‫מסתחררים‬
‫מתעופפים‬
‫האוהבים‬
‫מסתחררת‬
‫מתעופפת בשבילך‬
‫בראבו!‬
‫היית מעולה.‬
‫גם אתה.‬ ‫-יופי.‬
‫היי!‬
‫כל הכבוד, מתוקה. תני כיף.‬ ‫-יפה מאוד! זה היה מעולה.‬
‫תודה.‬ ‫-יפה מאוד. את ממש מוכשרת.‬
‫כל הכבוד!‬
‫את שמחה?‬ ‫-כן.‬
‫מעולה.‬ ‫-זה היה מדהים.‬
‫נכון.‬ ‫-לא…‬
‫היי! תודה.‬
‫איזה יופי. כל הכבוד!‬
‫זה היה מעולה. יפה מאוד.‬
‫כן?‬ ‫-ברנרדו רמירס?‬
‫כן.‬
‫אימא שלי השמיעה לי שירים שלך כשהייתי קטנה.‬
‫חשבתי שאתה מת.‬
‫לא, אני פה.‬
‫אפשר לתת לך חיבוק?‬ ‫-אפילו שניים.‬
‫יש.‬ ‫-בואי אליי.‬
‫תראי את הנכדה שלי.‬
‫כזו מוכשרת.‬ ‫-היי, כזו ילדה מוכשרת.‬
‫כן.‬ ‫-בדיוק כמו סבא שלה.‬
‫אוי, מצחיק מאוד.‬
‫לא הייתי דואג במקומך.‬
‫זה ממש מרגש.‬ ‫-תודה.‬
‫אימא שלי השמיעה לי את השירים שלך.‬ ‫-באמת?‬
‫כן. אהבתי אותם. הייתי רוקדת.‬
‫רמירס!‬
‫אל תקראי לי רמירס.‬
‫כן, בטח, אני אשמח.‬
‫אולי השבוע?‬
‫כן, בטח.‬
‫בעלי.‬
‫נעים מאוד.‬
‫שלום.‬
‫כל הכבוד.‬
‫תודה.‬
‫מה…? מה את עושה…?‬
‫חשבתי שיש לך…‬
‫הייתי צריכה לדחות את הנסיעה.‬
‫אני יוצאת הערב.‬
‫אני שמח מאוד שבאת.‬
‫זה ממש חשוב לארי.‬
‫זו הייתה הופעה מעולה.‬
‫עוצמתית מאוד.‬
‫מתי את חוזרת?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫שלום, אני פידל רמירס,‬ ‫אני גרוש ויש לי ילדה בת תשע.‬
‫ואני יכול לחשוב על 10,000 סיבות שתישארי.‬
‫טוב.‬
‫בוא נשמע אותן.‬
‫אחת: אני אוהב אותך.‬
‫אני רוצה להיות הבית שאת מחפשת.‬ ‫ושאת תהיי הבית שלי.‬
‫הסיבה הזו מוצאת חן בעיניי.‬
‫אבל חסרות לך עוד 9,999.‬
‫ו… האקסית שלי מגיעה.‬
‫אם תעזבי אותי עכשיו, זה יהיה ממש מביך.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫פידל!‬
‫שלום.‬ ‫-שלום, אני שרה. נעים להכיר.‬
‫נעים מאוד. אני החברה של פידל.‬
‫זו אימא של ארי.‬
‫זה סבסטיאן, בעלי.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-היי.‬
‫מרינה. החברה שלו.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫ומי הבחור הנאה הזה? איך קוראים לו?‬
‫אכילס.‬ ‫-שלום, אכילס.‬
‫תגיד ״שלום״.‬ ‫-הוא מהמם.‬
‫הלחיים האלה!‬ ‫תשגיחו עליו או שאקח אותו איתי הביתה.‬
‫כן, מתי שתרצי. את אוהבת ילדים?‬
‫אני מתה עליהם.‬
‫איזה יופי.‬
‫זכית.‬ ‫-היי.‬
‫אפשר להצטלם יחד?‬ ‫-ברור, מתוקה.‬
‫בואו נעשה את זה.‬ ‫-תודה.‬
‫את משקרת.‬ ‫-אבל אני טובה בזה, לא?‬
‫לא, אני טובה יותר. האמנת לי, לא?‬
‫חייכו!‬
‫שלום.‬
‫מאה חמישים, בבקשה.‬
‫היי.‬
‫תוכל לבדוק לי אוויר בגלגלים האחוריים?‬
‫טמו, זה אתה?‬
‫כן.‬
‫מבל?‬ ‫-כן.‬
‫איזו הפתעה! מה שלומך?‬
‫מעולה.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫אני נוסעת לחוף באואחאקה,‬
‫הוא בערך חצי שעה מצ׳קאווה.‬
‫זה מקום מדהים, שאפשר להתנתק בו לגמרי.‬
‫לא אינטרנט, לא כלום.‬
‫מעולה, גם אני בדרך לשם.‬
‫לא!‬ ‫-כן.‬
‫את נוסעת עם החבר שלך?‬
‫לא.‬
‫נפרדתי מעומאר. לא שמעת?‬
‫לא.‬
‫כן, הוא אידיוט.‬
‫עברנו תאונה עם האופנוע שלו.‬
‫אה.‬
‫היא עשתה לי טראומה.‬
‫אבל לא חשוב. אתה נוסע על האופנוע שלך?‬
‫לא. לא, מכרתי אותו.‬
‫אני לא רוצה שום קשר לאופנועים,‬ ‫הם ממש מסוכנים.‬
‫חיכיתי לאוטובוס.‬
‫אין מצב, שום אוטובוס. בוא איתי.‬
‫בטוחה?‬
‫כן, קדימה.‬
‫טוב.‬ ‫-בוא ניסע.‬
‫עשר?‬ ‫-כן.‬
‫כן. תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫לא, תודה לך.‬
‫תודה, גבר.‬
‫זה מדהים.‬
‫מה הקטע?‬
‫איפה הכדור?‬
‫גברת, את הכדור, בבקשה.‬
‫הכדור!‬
‫גברת, הכדור!‬ ‫-נו.‬
‫תני להם את הכדור,‬ ‫או שהם ימשיכו לקרוא לך ״גברת״.‬
‫הכדור!‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫בוא נלך לשם.‬
‫בואי.‬
‫שלום, ילדונת.‬ ‫-שלום.‬
‫היי.‬
‫תרגום כתוביות: אדוה לנציאנו‬