Downloaded from YTS.MX
‫אני לא בטוח שידעתי מה לעזאזל אני עושה,‬ ‫אם להגיד את האמת.‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫ידעתי שאני כותב מחזה על חיי ההומואים.‬
‫כשהתחלתי לכתוב את המחזה הזה,‬
‫קיבלתי כל כך הרבה המלצות…‬
‫- מארט קראולי‬ ‫כותב / מחזאי -‬
‫מכל כך הרבה אנשים בעמדות סמכות,‬ ‫לא להיכנס לזה.‬
‫יש דברים היסטוריים מסוימים‬ ‫שמהווים חלק מה-DNA החברתי שלך…‬
‫- ג'ים פרסונס‬ ‫"מייקל" -‬
‫ואתה יכול להיות גרסה משופרת של עצמך,‬ ‫בכך שאתה יודע‬
‫מה קרה קודם.‬
‫ועבור צעירים‬ ‫שלא מכירים את "הנערים בחבורה",‬
‫- זאכרי קווינטו‬ ‫"הרולד" -‬
‫אני חושב שזו תזכורת‬ ‫לכמה קשה וכואב זה היה.‬
‫המחזה עצמו היה ממש חושפני וחסר תקדים.‬
‫אף אחד לא ראה דבר כזה בזמנו.‬
‫זה ב-1968, ממש לפני סטונוול.‬
‫- סטונוול… להילחם בחזרה! -‬
‫- זכויות אזרח לכול -‬
‫אני זוכר שהידיעה נקברה בניו יורק טיימס.‬
‫באיזה עמוד 18 או 19 או משהו כזה.‬
‫זה התפרסם עם כותרת ממש משונה, משהו כמו‬
‫"אי נעימות בבר בווילג'"‬ ‫או משהו כזה, אתה יודע.‬
‫זה לא היה כמו אירוע שיגדיר עידן של שחרור.‬
‫הייתה התלקחות כזו‬
‫שהתרחשה.‬
‫כל התסכולים ו…‬
‫- מאט בומר‬ ‫"דונלד" -‬
‫הייאוש שהם חווים‬
‫מתחילים לבעבע לפני השטח.‬
‫להיות הומו לא היה חוקי, בסדר או מקובל.‬
‫- בריאן האצ'יסון‬ ‫"אלן" -‬
‫זה לא היה חוקי לגברים לרקוד יחד,‬
‫- אנדרו ראנלס‬ ‫"לארי" -‬
‫זה לא היה חוקי להומואים להתאסף בקבוצות.‬
‫אז בילוי חברתי היה הסתכנות במעצר.‬
‫הייתי כל כך טיפש או כל כך צעיר,‬
‫אפילו לא הרגשתי שאני מסתכן.‬
‫פשוט עלה לי רעיון למחזה.‬
‫תשעה הומואים במסיבת יום הולדת.‬
‫הוא האדם הראשון שלקח על עצמו את האתגר…‬
‫- ג'ו מנטלו‬ ‫במאי -‬
‫לכתוב על חייהם של הומואים‬ ‫באופן מסחרי לחלוטין.‬
‫- נד מרטל‬ ‫כותב / מפיק -‬
‫זה עצום. המחזה של מארט‬ ‫הראה לקהל הגאה שאפשר שייראו.‬
‫ואז הגיעו שיחות קשות‬ ‫לגבי איך הם צריכים להיראות.‬
‫לדעתי, מה שנפלא ביצירה הזו,‬
‫זה שיש כל כך הרבה‬ ‫דמויות מצוירות היטב של הומואים.‬
‫הם לא קלישאות.‬
‫נראה לי שהם אנשים אמיתיים‬ ‫כי מארט כתב אותם ככאלה. והם לא מושלמים…‬
‫- מייקל ב. וושינגטון‬ ‫"ברנרד" -‬
‫ככל הדמויות ובני האדם הטובים.‬
‫כל השחקנים הם הומואים, מאוד מחוץ לארון,‬ ‫גאים, שמגלמים דמויות של הומואים.‬
‫יש סוג אחר של אחווה…‬
‫- רובין דה חסוס‬ ‫"אמורי" -‬
‫ויש זרימה שונה של אנרגיה שקיימת‬ ‫כשמקבצים יחד תשעה הומואים,‬
‫וזה ממש יפה לצפייה.‬
‫כשיש שחקנים ראשיים שאומרים,‬ ‫"זה מי שאני, ואני עדיין עובד".‬
‫- טאק ווטקינס‬ ‫"האנק" -‬
‫או "אני זוכה לעבוד לא למרות אלא בגלל זה",‬ ‫זו תפנית.‬
‫זה משנה את הצייטגייסט.‬
‫יש בזה משהו שכל כך מוכר לדור שלי,‬
‫וזה מדבר על להיות חלק מההיסטוריה…‬
‫- צ'ארלי קארבר‬ ‫"קאובוי" -‬
‫ואיזו רוח בעולם, שלא תשתנה לעולם.‬
‫להרולד יש שיער מקורזל ביותר ושחור.‬
‫הבחור הזה כמעט קירח.‬
‫תודה לך ולך תזדיין!‬
‫מכרתי את המחזה‬
‫בכך שפרסמתי אותו כמצב של דרמה-קומית.‬
‫והצחוקים מכרו אותו.‬
‫ו…‬
‫הצחוקים…‬
‫הפכו את זה לקליל.‬
‫ולמרות שלא ראיתי את הנשמה שלי,‬
‫אני מבין מהרב של אימא שלי שהיא מהממת.‬
‫אני מקווה שהם לוקחים ללב‬ ‫את התוכן הרציני שקבור מתחת.‬
‫עבר כל כך הרבה זמן והגענו כל כך רחוק.‬
‫אם המצב היום טוב יותר,‬ ‫ואני מקווה שזה נכון בעולם כולו,‬
‫זה בגלל דברים כאלה ורגעים כאלה בזמן.‬
‫כעבור 50 שנה, העובדה שעכשיו‬ ‫כולם יכולים להיות פתוחים עם עצמם‬
‫ואפשר להסתכל על זה בדיעבד ולומר,‬ ‫"וואו היינו שם, עכשיו אנחנו פה,‬
‫ובואו נודה לאלו שהביאו אותנו למקום הזה."‬
‫- ניו יורק, הדירה של מארט קראולי -‬
‫תיכנסו. ברוכים הבאים לדירה שלי.‬
‫מארט קראולי עזר מאוד‬ ‫בלחלוק זיכרונות שהיו לו‬
‫בנוגע לתהליך כתיבת המחזה‬
‫והרבה סיפורים אישיים‬ ‫על אלו שהדמויות בוססו עליהם באופן רופף.‬
‫הם מבוססים על אנשים שהוא הכיר.‬
‫והם באמת קבוצת החברים שלו,‬
‫והם התעוררו לחיים‬ ‫במפגן המרשים הזה של דמיון,‬
‫הסיכון היצירתי האדיר הזה.‬
‫זו סוג של גלריה ניו יורקית,‬ ‫כפי שאפשר לראות, היא…‬
‫רחבה מספיק בשביל לאפשר‬ ‫רק לאדם אחד להסתכל בתמונות בכל רגע.‬
‫כל אלה הם החברים שלי.‬
‫"הנערים בחבורה"‬ ‫הועלה לראשונה אוף-ברודוויי.‬
‫ב-14 באפריל.‬
‫זה היה יום ראשון של חג הפסחא, למעשה,‬
‫והבדיחה הייתה,‬ ‫"אני מקווה שזה לא מטיל ביצה."‬
‫תחיית המחזה הייתה ב-30 באפריל, 2018.‬
‫חמישים שנה מאוחר יותר.‬
‫זו התמונה ששימשה לפרסום‬
‫המחזה בברודוויי,‬
‫וברור שזה מחקה את המקור.‬
‫הינה אנחנו, השחקנים ואני.‬
‫רציתי להכיר באומץ ליבם‬
‫של הגברים שלקחו על עצמם את התפקידים האלה,‬
‫אפילו בניגוד לעצת הסוכנים שלהם.‬
‫היה זרם עצום של פחד‬
‫לגבי מה זה היה עלול לעשות להם‬ ‫ולקריירות שלהם.‬
‫ואני חושב שהם כולם היו, בדרכיהם שלהם,‬
‫אמיצים מאוד להפיח בזה רוח חיים.‬
‫זו הייתה התאבדות לקריירה‬
‫לצאת מהארון,‬
‫אפילו לא להכיר באופן אישי בכך שהם הומואים,‬ ‫אבל…‬
‫כי חלק מהם לא היו.‬
‫בגרסה הזאת כל השחקנים מחוץ לארון וגלויים‬ ‫ומצליחים,‬
‫אבל בגרסה המקורית, שישה היו הומואים,‬ ‫השחקנים היו הומואים,‬
‫ושלושה מהשחקנים היו סטרייטים.‬
‫אבל לכולם היה מה לאבד.‬
‫הקהילה הגאה הייתה אסורה,‬ ‫אז אף אחד לא באמת דיבר עליה‬
‫אלא אם היית הומו‬ ‫והכרת מישהו אחר שהוא הומו,‬
‫ואז דיברת על זה בגבולות של…‬
‫הסביבה הפרטית שלך,‬ ‫אבל לא היו יותר מדי הודעות פומביות על זה.‬
‫והינה בילי פרידקין ואני על הסט‬
‫של "הנערים בחבורה", שם למעלה.‬
‫הינה התפאורה המקורית שפיטר הארווי עיצב.‬
‫כתבתי למארט‬ ‫ועכשיו יש לי אוסף יקר ערך של מיילים ממנו,‬
‫שכתובים כל כך היטב ומהווים כזו קריאה טובה‬
‫על כל הסרטים שהשפיעו עליו, ו…‬
‫"ראיתי את זה במדינה הזאת".‬
‫כי הוא עוד אחד, כמו מייקל,‬
‫הוא תמיד טייל עם מטוסים או משהו.‬
‫- מארט -‬
‫קופסת הסיגריות הזאת‬ ‫הייתה מתנה מהשחקנים והצוות.‬
‫הם קנו אותה ב"טיפאני".‬
‫אבל ב"טיפאני" לא הסכימו לחרוט עליה,‬ ‫כי זו הייתה שורה מהמחזה,‬
‫והשורה היא, "תודה ולך תזדיין".‬
‫אתה יודע מה אתה, מייקל? אתה אדם אמיתי.‬
‫תודה. ולך תזדיין.‬
‫זה מי ש"דונלד" מבוסס עליו,‬
‫חבר שלי דאגלס מוריי,‬
‫והמחזה מוקדש לדאג,‬
‫ולהאוורד.‬
‫הם לא סבלו אחד את השני.‬
‫זאת בת הסנדקות שלי, והיא מחזיקה את…‬
‫התמונה.‬
‫שהייתה מתנה במחזה.‬
‫המחזה הזה עבר כל כך הרבה איטרציות שונות‬
‫מבחינת האופן שבו הוא נתפס בחברה.‬
‫הוא נאהב ונערץ כי זו הייתה הפעם הראשונה‬
‫שהומואים הוצגו ככה על הבמה,‬
‫ואז הוא די הושמץ‬ ‫כי אנשים חשבו שזה רגרסיבי,‬
‫ואז, אני חושב, שמה שנחמד בכך שעברו 50 שנה‬
‫זה שאפשר לחזור לזה באופן שבו אפשר לומר,‬
‫"זה חלק מההיסטוריה שלנו."‬
‫אני ממש אוהב את התמונה הזאת.‬
‫הינה ג'ו בצד אחד…‬
‫וראיין בצד השני,‬
‫ואני כאן.‬
‫העובדה שכל השחקנים שמעורבים בזה‬ ‫הם הומואים מחוץ לארון,‬
‫זו הייתה דרך נהדרת להראות כמה התקדמנו,‬
‫העובדה שעכשיו כולם יכולים‬ ‫להיות פתוחים עם עצמם.‬
‫היו אנשים שאמרו,‬
‫"אני זוכר את זה.‬ ‫תודה שסיפרת את סיפורנו."‬
‫והיו צעירים שאמרו,‬ ‫"אתה מספר את הסיפור שלי."‬
‫אדם אחד שמתייפח, בוכה, והוא אמר,‬
‫"אני פשוט כל כך גאה.‬
‫אני כל כך גאה להיות הומו מחוץ לארון."‬
‫אנשים בגילי שאמרו,‬
‫"אנחנו כבר לא כאלה."‬
‫והצעירים ביותר אמרו,‬ ‫"טוב, אנחנו עדיין כאלה."‬
‫יש תופעה, בתור הומו בן 52, שאתה‬
‫לא ממש יודע איך להזדקן בחן.‬
‫מארט הוא, מבחינתי, דוגמה למה שאפשרי.‬
‫הינה פרס הטוני שכולנו זכינו בו,‬
‫הופתעתי לגמרי.‬
‫אף אחד לא מאמין לי, אבל זה נכון.‬
‫למעשה, אפילו לא הכנתי נאום.‬
‫כלומר, ידעתי למי עליי להודות,‬
‫הוצאתי נייר עם רשימה של אנשים‬ ‫שעליי להודות להם,‬
‫אבל אז עיניי התמלאו דמעות‬ ‫ולא יכולתי אפילו לקרוא אותה.‬
‫זה מברק מהפסיכיאטר שלי.‬
‫הוא שלח לי אותו בערב הפתיחה.‬
‫"מארט היקר, אף אחד‬ ‫לא יכול להיות מרוצה או גאה בך יותר ממני."‬
‫אז, עברנו הרבה ביחד,‬
‫ואני מניח שהוא התלהב מהעבודה שלו.‬
‫היכון.‬ ‫-אקשן.‬
‫הדמות שלי היא הרולד.‬
‫הוא טיפוס מורכב.‬
‫אני יודע שהוא מבוסס‬ ‫על מישהו בחייו של מארט,‬
‫איש בשם הווארד ג'פרי.‬
‫תמיד מעניין לשמוע סיפורים על אנשים‬
‫שהשפיעו על דמויות.‬
‫אז, זה היה מגניב.‬
‫הווארד ג'פרי היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫הייתי אומר ש… פחות או יותר,‬
‫מייקל, השחקן הראשי במחזה, מבוסס עליי.‬
‫והרולד, שהוא האויב המושבע שלו במחזה,‬
‫התבסס על הווארד.‬
‫ומה שלומך הערב?‬ ‫-אתה מסטול ואיחרת.‬
‫היית אמור להגיע לאתר הזה‬
‫בערך בין 20:30 ל-21:00.‬
‫זה הווארד ג'פרי.‬
‫את התמונה הזאת צילם ג'רום רובינס.‬
‫וכפי שאפשר לראות,‬ ‫הווארד היה בחור מושך מאוד.‬
‫הוא היה רקדן.‬
‫הצמרת של הכוריאוגרפים, כולם רצו אותו.‬
‫הוא נולד בלוס אנג'לס, עבד בכל רחבי המדינה,‬
‫הוא השתתף ברבים מהסרטים הגדולים של תקופתם.‬
‫נטלי ווד, הווארד לימד אותה את כל הריקודים‬
‫בסרט "סיפור הפרברים".‬
‫שם אני פגשתי אותו.‬
‫ומאז שלושתנו נהיינו חברים לכל החיים.‬
‫כוכבי קולנוע גדולים סגדו לו,‬
‫במיוחד אם הם לא היו רקדנים בעצמם.‬
‫ברברה סטרייסנד, כשהיא צילמה את "מצחיקונת",‬ ‫שהיה הסרט הראשון שלה,‬
‫הסתמכה על האוורד כל כך,‬ ‫שהיא דרשה שבכל פעם שהיא תצטרך ‬
‫לרקוד עם בן זוג, זה יהיה עם הווארד.‬
‫ולכן הוא מככב ברצף של "שיגיונות זיגפלד"‬
‫עם הכלה ההרה.‬
‫- הלו, דולי! -‬
‫היא דרשה שהוא יהיה אחד‬ ‫המלצרים ב"ריקוד המלצרים" האדיר.‬
‫והינה שוב הווארד.‬
‫זו אחת התמונות האחרונות שלו שצולמו,‬
‫כי הוא היה חולה מאוד כאן.‬
‫זה באיטליה.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫האוורד ג'פרי אכן מת במגפת האיידס.‬
‫הוא היה בגילי, הוא היה בן 52.‬
‫וניתן לשמוע, כשמארט מתאר אותו,‬
‫את התחושה שהוא דיבר איתו אתמול.‬
‫הוא מאוד נוכח בדמיונו של מארט,‬ ‫והוא מאוד נוכח על הנייר.‬
‫המחזה מוקדש לו.‬
‫הוא לא ידע על זה, כשכתבתי אותו.‬
‫פחדתי אפילו להודיע לו‬
‫כי לא ידעתי מה לעזאזל הוא…‬
‫איך הוא יגיב.‬
‫מה מצחיק כל כך?‬
‫מה שלמדתי על הווארד‬
‫והמורכבות שלו ומי שהוא היה,‬ ‫מיידע את הרולד במידה מסוימת.‬
‫החיים קורעים. אתה זוכר את החיים?‬
‫אתה מקבל תחושה ברורה מאוד של מי האיש הזה‬
‫רק מלקרוא את הדיאלוג של מארט.‬
‫אני אוכל מנה שנייה ושלישית‬ ‫ואולי אפילו חמישית.‬
‫אני נואש לעלות במשקל.‬
‫יש השפעות אחרות בחיים שלי,‬
‫וחוויות משלי עם אנשים ש…‬
‫די משכתי כדי שיעזרו לי‬
‫לצבוע את הגרסה שלי להרולד.‬
‫אני יודע שזאק הוא אדם ממש מצחיק‬
‫עם חוש הומור נהדר.‬
‫כל הזמן שכחתי ובטעות סיממתי‬ ‫את אמי רוויית השנאה עם הסלט,‬
‫אבל היא אוהבת את זה.‬
‫לא משנה לאיזו ארוחה היא באה,‬ ‫גם אם בבוקר,‬
‫היא אומרת, "בוא נאכל סלט".‬
‫חשבתי שיהיה מעניין לדחוף אותו בכיוון הזה,‬
‫לחשוף את הצד הזה שלו,‬
‫משהו שלא נראה שהוא נקרא לעשות‬ ‫לעיתים קרובות כל כך.‬
‫עכשיו תורי.‬
‫ומוכן או לא, מייקל, מתחילים.‬
‫והווארד היה כמו שהוא במחזה,‬
‫מספר האמת,‬
‫זה שמשמיד את כל העמדות הפנים.‬
‫והאוורד תמיד היה יכול לקרוא אותי ככה‬
‫ולא לתת לי להתחמק מכלום.‬
‫השמטת פרט אחד.‬
‫ועל הכדורים… שילמתי.‬
‫כעסתי על זה לפעמים, כמובן, במרירות,‬
‫ורבנו הרבה על הרבה דברים.‬
‫מייקל, תודה על הצחוקים.‬
‫אבל בדיעבד, למדתי ממנו יותר על עצמי‬
‫מאשר מכל אחד אחר.‬
‫קדימה, טקס.‬
‫תורך להופיע.‬
‫כשהתחלתי לכתוב את המחזה הזה,‬ ‫ידעתי שרציתי שאמורי‬
‫יספק להרולד מתנת יום הולדת בצורת יצאן.‬
‫רק הייתי צריך יצאן, אתם יודעים,‬ ‫כמתנה למסיבה.‬
‫הם הקסימו אותי.‬ ‫ותמיד כשנסעתי לפייר איילנד,‬
‫ידעתי מי יצא להרוויח קצת כסף הלילה.‬
‫והיה אחד מסוים שמצאתי מקסים למדי,‬
‫חמודה, היא יפהפייה.‬
‫הוא ידע כמה זה ריתק אותי‬ ‫שהוא עובד בתעשיית המין,‬
‫ובמקרה רקדתי איתו‬
‫ואמרתי לו, "אתה טוב במיטה…‬
‫עם כל הגברים האלה שאתה צריך לשכב איתם?‬
‫איך עושים את זה?"‬
‫והוא ענה לי,‬
‫"אני לא כמו היצאן הממוצע שתפגוש.‬
‫אני מנסה להפגין קצת חיבה.‬
‫זה מונע ממני להרגיש כמו זונה."‬
‫ואני חשבתי, "אוי, אלוהים".‬
‫לא הייתי יכול לכתוב משהו כל כך טוב.‬
‫אני אתקשר אליך מחר.‬
‫אלוהים, אז הינה אנחנו על הסט‬ ‫של "הנערים בחבורה".‬
‫מי אתה?‬ ‫-מי אתה?‬
‫אתה נראה כאילו כבר התכוננת…‬
‫לא התכוננתי, לא!‬
‫זה מאולתר.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אתה, בכך שסיפרת את הסיפור הזה,‬ ‫שינית את תרבות הפופ באופן מהותי.‬
‫- גישה חדשה להומוסקסואליות -‬
‫זה היה התיאור הראשון אי פעם‬ ‫של גברים הומואים.‬
‫- קראולי‬ ‫"הנערים בחבורה" -‬
‫איך זה מרגיש לך‬ ‫לראות איך הומוסקסואליות מוצגת כיום?‬
‫מה מרגיש מוכר? מה מרגיש שונה?‬
‫אני שמח מאוד שהתחום והנושא‬
‫הפכו להיות כל כך נרחבים.‬
‫בימינו, נראה שבכל מחזה בברודוויי…‬
‫- רנט -‬
‫- קינקי בוטס -‬
‫ובכל מחזמר, יש אלמנט גאה…‬
‫- הנשף -‬
‫והכול מאוד מגוון.‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫היית באותו גיל שאני עכשיו‬
‫כשכתבת את "הנערים בחבורה."‬
‫אני מניח שזו שאלה לעצמי,‬ ‫"איך זה מרגיש לי?"‬
‫כן, אני חושב, אבל אני לא רוצה להבהיל אותך‬
‫כי, אני אומר לך,‬ ‫כל מה שאני זוכר לגבי להיות בגילך,‬
‫ואני אפילו לא אגיד מה זה,‬
‫אבל בבקשה תגיד.‬
‫טוב, עלית שלב, אתה עכשיו…‬
‫ב… אתה יודע, שלושים…‬ ‫-כן.‬
‫ואחת.‬
‫כן!‬
‫"יום הולדת שמח"‬
‫וחשבתי‬
‫כשאני הייתי בן 31 חשבתי,‬ ‫"אוי, שיט. עברתי את ה-30."‬
‫כלומר, לא עשיתי כלום.‬
‫אני חייב לעשות משהו.‬
‫אני לא משתמש בסאונה כשאני הולך לחדר הכושר.‬
‫זה לא בריא אחרי אימון. משטח את השרירים.‬
‫אני לא אוהב להעמיד בחזית את המיניות שלי‬ ‫או את ההיבט הזה בחיי,‬
‫אבל באותו זמן, הגעתי לנקודה בתעשייה‬
‫שהרגשתי כאילו…‬
‫סבלתי והרגשתי שאני חייב להסתיר חלק מעצמי,‬
‫והכרתי אנשים אחרים שעובדים בתעשייה‬
‫שסובלים ומסתירים את האני האמיתי שלהם,‬
‫או שהמנהלים שלהם‬ ‫מסדרים להם דייטים מזויפים ודברים כאלה.‬
‫והעניין היה ההנצחה‬
‫של השמטת האמת הזו בפני קהל צעיר.‬
‫דיברת באריכות על איך "הנערים בחבורה"‬
‫נולד מתוך התסכול שלך‬
‫עם התעשייה ועם העולם,‬
‫והיציאה שלי מהארון גם הייתה כזו בשבילי.‬
‫ומה אתה עושה בתמורה ל-20 דולרים?‬
‫את המקסימום.‬
‫זו מסוג ההפקות ש…‬
‫אני חושב ומקווה שתניע את הכדור קדימה,‬
‫וסוג של… תרחיב את כל נושא השיחה הזה.‬
‫טוב, גם אני.‬
‫אתה מנהל לפעמים שיחות בראשך‬
‫עם שחקנים שכבר לא איתנו?‬
‫אני יצור רגשני מאוד,‬
‫וזה ברור כי אני מתפרק ובוכה‬ ‫הרבה יותר מדי בקלות.‬
‫כלומר, פישלתי לגמרי בטקס פרסי הטוני.‬
‫עליתי לבמה,‬
‫ותשעתכם הייתם מאחוריי.‬
‫אז רציתי להקדיש את הדבר הזה‬ ‫לחבר'ה שהיו אמיצים מספיק‬
‫כדי להעלות את המחזה בהתחלה.‬
‫כן.‬ ‫-ואני חייב להם את הכול.‬
‫כאילו שאני חייב לך‬ ‫את כל ההפקה הזאת בתחייה הזאת,‬
‫ולשמונת השחקנים האחרים, ולג'ו מנטלו.‬
‫וכל כך שמחתי שכולכם הייתם שם…‬
‫ששכחתי להגיד תודה!‬
‫יהיה נורא אם זה ייכנס לך ל…‬
‫אהיה בשקט.‬
‫יש משהו שהיית רוצה‬
‫שהקהל ייקח איתו‬
‫מהמחזה או מהסרט הזה ב-2020?‬
‫כן, אני רוצה שייקחו הכול, אתה יודע!‬
‫קחו את זה ותסתלקו מכאן!‬ ‫-וואו!‬
‫לא, כלומר, ברצינות.‬
‫הם יכולים לקחת את מה שהם אוהבים ‬ ‫ולהשאיר מאחור את מה שהם לא אוהבים.‬
‫יודע משהו? אני אוהב את הגישה שלך, מארט.‬ ‫נראה לי שאאמץ אותה.‬
‫"קחו הכול, אתם יכולים לקבל את מה שתרצו."‬
‫אבל זה נכון, לא?‬ ‫-אנא, תיהנו.‬
‫רק תראה מה קרה במהלך השנים.‬
‫למרבה המזל,‬ ‫אתה ואני יכולים לשבת ולצחוק על זה,‬
‫אבל אז זה לא היה משהו לצחוק עליו,‬ ‫בשום אופן.‬
‫אבל בכל זאת, תמיד יש הומור באפלה, נכון?‬
‫אני אכתוב את זה ברגע זה!‬
‫טוב, תודה!‬ ‫-תודה!‬
‫בואו נעשה את זה בבקשה. קדימה.‬
‫אקשן.‬
‫אוי, לא. לא. כולנו חייבים להתקשר בטלפון‬
‫לאדם היחיד שאנחנו באמת מאמינים שאהבנו.‬
‫אני אוהב את הגישה שלהם.‬ ‫כלומר, זה הכול ריאליסטי.‬
‫אני מהמם?‬ ‫-אתה מהמם לגמרי.‬
‫אתה יודע, כשמסתכלים לאחור על משהו,‬
‫רואים איך "אתם לבושים מצחיק",‬ ‫או "התסרוקות שלכם מצחיקות"‬
‫או נוסטלגיות, או משהו כזה.‬
‫אבל אם חיים במהלך תקופה, לא חושבים על זה.‬
‫הייתי גבר-גבר, ‬
‫וחשבתי שאני לא משקר לעצמי.‬ ‫באמת חשבתי שאני סטרייט.‬
‫כן, זו הייתה חברה מאוד בארון.‬
‫פשוט הניחו שכולם, בכללי, היו סטרייטים,‬
‫אבל זה בהחלט לא היה נכון.‬
‫אני חושב שלברנרד נוח מאוד בעורו,‬
‫עם העובדה שהוא חלק משני מיעוטים.‬
‫הוא הומו, הוא שחור,‬ ‫אבל הוא גם אינטלקטואל והוא בניו יורק.‬
‫אז יש לי את הדוגמאות האלה של גברים שחורים,‬ ‫הומואים בגלוי, שלבשו חליפות‬
‫ותפקדו כל הזמן בתוך עולמות לבנים,‬
‫ומעולם לא התפשרו על זהותם הגזעית.‬
‫אתה נותן לו להשפיל אותך ללא הפסקה‬ ‫כי אתה שחור כנוע.‬
‫לו מותר, מייקל. ‬
‫לי מותר. אבל לך אסור.‬
‫אני פשוט מדמיין‬ ‫שאוכל מחר בראנץ' עם ג'ימי בולדווין‬
‫ואספר לו מה הכלבות האלה עשו לי אמש.‬
‫אני לא מוכן לתקריב שלי, מר דה-מיל.‬
‫יש בי חלק, בתור שחקן,‬ ‫שתמיד סופג את הדמויות,‬
‫אז המוגזמות שלי כרגע מודגשת‬ ‫על ידי העובדה שאני משחק את אמורי.‬
‫זה רציני מאוד.‬
‫ג'ו ואני דיברנו על החלל שעליי לתפוס‬ ‫בתור אמורי,‬
‫וזה די דפק אותי כאן וכאן,‬
‫כי רובין עצמו היה במקום של לשחק אותה קטן,‬
‫אז זה גרם לי ללמוד מאמורי,‬
‫וללמוד שאתה למעשה מסוגל למלא חלל‬
‫ובמקביל לאפשר לאחרים את של עצמם.‬
‫תשאל אם ה"לחמניות" שלו חמות.‬
‫זה מי שאני,‬
‫ואנשים יאהבו את זה או לא,‬ ‫ואני פשוט אהיה עצמי.‬
‫מי היא?‬
‫מי היא הייתה?‬
‫מי היא מקווה להיות?‬
‫טוב, זה אנדי ראנלס באומהה.‬
‫נדמה לי שזה היה יום הולדת חמש או שש שלי,‬
‫ואימא שלי נתנה לי‬ ‫בובות מאליבו קן ומאליבו ברבי‬
‫כי ביקשתי כאלה.‬
‫אני חושב שהרעיון על הנייר‬ ‫היה לתת לאנדי בובות ברבי‬
‫כדי שישחק עם אחותו הקטנה,‬ ‫אבל בעצם רק רציתי את הבובות.‬
‫זה בסיוויק לייט אופרה בפיטסבורג ב-1988.‬
‫זו הייתה ההפקה המקצועית הראשונה שלי‬ ‫של "הקוסם מארץ עוץ", שיחקתי מנצ'קין.‬
‫עבודת איפור מצוינת, תראו. איפרתי את עצמי.‬
‫ברור שזה חג המולד.‬ ‫אני מניח שבוקרים היו האופנה באותה שנה.‬
‫נראה שאני בן ארבע או חמש.‬
‫היו לך עוד אחים?‬
‫כן. היה לי אח גדול‬ ‫שהייתה לו תלבושת קאובוי תואמת.‬
‫אני חושב שהוא נחתך מהתמונה. סליחה, ניל!‬
‫זה היה באמצע שנות ה-70 בפיטסבורג.‬
‫תקופה שבה זה לא היה‬ ‫כל כך בסדר או מעודד להיות גיי, בהחלט.‬
‫זה היה צריך להיות‬ ‫בסביבות 1983 בדאלאס, טקסס.‬
‫אימא שלי אהבה שטיח אדום יפה.‬ ‫אז כאילו נפרש שטיח אדום בכל מקום.‬
‫בצפון קליפורניה,‬ ‫וזה היה ממש לפני שהתחתנתי עם החתול.‬
‫איך הלכו הנישואים?‬
‫טוב, החתול מת.‬
‫בסדר, אז אתה אלמן.‬ ‫-אני אלמן.‬
‫התמונה הזאת צולמה‬ ‫ביום הצילומים בבית הספר שלי.‬
‫ומה שהיה מגניב ביום הזה,‬
‫קודם כל, אני זוכר שבחרתי את החולצה הזאת,‬
‫היא הזכירה לי את של אחי וחשבתי שאני מגניב,‬
‫אבל גם זכית לבחור את הרקע.‬
‫רציתי ללבוש את החולצה הכתומה האהובה עליי‬
‫ואימי אמרה ללבוש חולצה עם צווארון.‬
‫כשהיא נכנסה למטבח, רצתי חזרה למעלה,‬
‫לבשתי את חולצתי האהובה, רצתי מהדלת לביה"ס,‬
‫וכשהתמונות הגיעו‬ ‫היא ראתה שלבשתי את החולצה הזו,‬
‫וכשהיא ראתה כמה שמחתי, היא הבינה,‬
‫"עליי לתת לו ללבוש כל חולצה שבא לו."‬
‫אתם לא תוהים,‬ ‫אם זה היה לפני או אחרי שאני…‬
‫התרקונתי לאסלה.‬
‫זה נראה כמו חיוך של אחרי.‬ ‫-זה חייב להיות.‬
‫בסדר, סיבוב בזק.‬ ‫-כן!‬
‫לעולם לא ייגמרו לה הרעיונות לגבי…‬
‫השיער שלה.‬
‫הצבע אדום.‬
‫אני זוכר שהייתי כל כך אובססיבי לצבע אדום.‬
‫מופע הכישרונות המשפחתי בחג ההודיה.‬
‫כל כך קשה להיכנס לנפש של ילד בן ארבע.‬
‫אני אוהב את זה שאני עומד‬ ‫בדיוק באותה תנוחה ואפילו לא שמתי לב,‬
‫אבל זה מה שקורה עכשיו.‬
‫והיא לעולם לא…‬
‫היא לעולם לא…‬
‫תפגע באימא שלה.‬
‫תשחק כדורגל.‬
‫תתן לאחותה לנצח בתחרות ליפסינק.‬
‫תאכל את כל הירקות שלה.‬
‫שזה מאוד הפוך ממני עכשיו,‬ ‫כפי שאתה יכול להעיד,‬
‫כמעט כל מה שאני אוכל זה ירקות.‬ ‫אז, הורים, אל תאבדו תקווה.‬
‫אני בדרך כלל טוב בכאלה, צ'ארלי.‬ ‫מה היא… אתה יודע מה זה, לדעתי?‬
‫כינויי הגוף מבלבלים אותי!‬
‫היא בכלל לא רוצה לשמוע על…‬
‫במיה. היא שנאה במיה.‬
‫לא אופרה. במיה.‬
‫ומי היא קיוותה להיות?‬
‫היא קיוותה להיות כוכבת קולנוע.‬
‫אריאל בבת הים הקטנה.‬
‫חברה טובה לאנשים.‬
‫אני מקווה שהגשמתי את התקוות והחלומות שלך,‬ ‫מותק.‬
‫- ג'וליוס -‬
‫הגענו.‬ ‫-היי.‬
‫- פול מרלו‬ ‫מעצב אופנה -‬
‫איזה קטע לפגוש אתכם פה.‬
‫איפה אנחנו היום?‬
‫אנחנו בבר "ג'וליוס",‬
‫שבו הייתי הרבה פעמים בחיי.‬
‫רקע!‬
‫וזה כיף, להיות בסרט, ובמיוחד איתך,‬
‫ועניבת המשי מקסימה עם הטבעת המוזהבת‬
‫שלא מוכנה להישאר במקום.‬
‫האם יש הבדלים מוחשיים‬ ‫בין הצילומים של הגרסה הזו לעומת הקודמת?‬
‫אני מבוגר, באופן רשמי. מלאו לי 84 אתמול,‬
‫אז אני מניח שאני נחשב מבוגר בימינו.‬
‫בזמנו הייתי רק יצור צעיר ועליז,‬
‫מלא בטחון עצמי ונמרץ.‬
‫אני לא מרגיש כזה נמרץ יותר.‬
‫- סטונוול אין -‬
‫בכל מקרה. נחמד לעמוד מול המקום,‬
‫ביום היפה הזה, כשאנחנו מצלמים מעבר לפינה.‬
‫אתמול?‬
‫אתמול.‬ ‫-אתמול הולדת שמח!‬
‫זה נפלא.‬
‫סליחה, אדוני.‬
‫מתי הייתה הבכורה שלך?‬ ‫-רק הערב.‬
‫הערב? במשחק?‬ ‫-כן.‬
‫זו מתנת יום ההולדת הכי טובה שיכולת לקבל.‬ ‫-בהחלט, זה היה נפלא.‬
‫שוב בבית.‬
‫חזרתי אחרי 50 שנה.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-קאמבק.‬
‫כן. אני מת על זה.‬
‫זה נפלא. האגדה חוזרת.‬
‫תודה. טוב, שיהיה לך בהצלחה בתקריב!‬
‫תודה רבה.‬
‫"יום הולדת שמח!‬
‫"יום הולדת שמח, למארט היקר…"‬
‫- מארט, הגנגסטר המקורי,‬ ‫הנערים בחבורה -‬
‫מארט הוא הראשון שהציב את הדגל, עם המחזה.‬
‫הוא מחזיק כיצירה ספרותית דרמטית נהדרת‬
‫שיכול לעמוד במבחן הזמן.‬
‫- מארט קראולי‬ ‫21 באוגוסט 1935 - 7 במרץ ,2020 -‬
‫- תרגום כתוביות: זואי רוז -‬