Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kom igjen.
Rasshøl!
Hei!
Beklager det.
VOKSEN - ACTION - NAKEN
Kommer!
Kom igjen. Kommer, kommer.
Hallo. Pokker. Å, Gud!
Hallo! Herregud!
Hva anbefaler du mot katatonisk anfall i parkeringshus?
-Jeg… Spør legen din. -Det er derfor jeg ringer. Han avlyste.
-Kan jeg komme bort? -Du er halvannen dag for tidlig.
-Hva gjør jeg? -Jeg kom akkurat.
-Jeg er ikke klar. Hvorfor avlyste han? -Vet ikke. Han sa han var for syk.
-Kan du ikke si at du er sykere? -Han vet allerede det.
Ok, Donald, kom bort, men ta med en ispose.
Ikke gi meg ansvar.
Jeg takler ingenting tyngre enn veibeskrivelser til deg nå.
Vil du ha en kald martini her, takler du litt is.
-Jeg takler is. -Og fort deg.
Jeg må gå.
Jeg hilste på en gammel venn.
Hva er det?
10th og Broadway, er du snill.
Kommer! Herregud.
-Hvordan kom du deg inn? -Hoveddøra var åpen.
-Vil du ha en drink? -Ikke før jeg har dusjet.
Jeg vil at noe skal funke i dag.
Jeg skal prøve å slappe av og nyte noe.
Er du deppa på grunn av legen?
Herregud, nei. Jeg var deprimert før jeg kom dit.
Dette bør oppmuntre deg.
Jeg dro for å handle i dag, og kjøpte all slags godsaker. Se.
-Sandeltresåpe. -Føler meg bedre alt.
Hva har vi her?
Din egen tannbørste, for jeg er lei av at du bruker min.
-Hvordan tror du det føles? -Du har hatt verre ting i munnen.
Også til deg, noe kalt "Kontroll". Merk at det ikke står hårspray.
Bare "Kontroll" og ordene "for menn",
skrevet ca. 37 ganger på hele den pokkers boksen.
Det kalles Mannemann-forsikring.
Det er likevel hårspray, om de så kaller den "Baller".
Den står på hylla di, som bør kalles "Donalds lørdagskveldsdusjsett".
Overnatter du?
Nei, jeg kjører tilbake.
Jeg blir fortsatt rastløs når jeg er for lenge i denne byen.
Hvorfor avlyste ikke drittsekken? Tenk om du kom forgjeves?
-Hvorfor kaller du ham drittsekk? -Hva slags psykolog
tilbringer to timer med en pasient en lørdag?
Han foretrekker å ta fri på mandager.
Jobber han sent på lørdager med fri på mandag?
-Er han psykiater eller frisør? -Faktisk begge deler.
Krymper hodet mitt, for så å gre meg.
Dessuten måtte jeg komme til byen til en bursdagsfest uansett.
Du måtte minne meg om det. Herregud, er det noe jeg ikke er klar for,
er det fem skrikende dronninger med bursdagssangen.
-Hvem kommer? -Du kjenner nok alle.
De samme gamle, slitne homsene du har sett siden dag én.
Vet du hva?
Det blir faktisk sju, med Harold, deg og meg.
Er jeg skrikende dronning eller sliten homse?
Beklager. Det blir seks slitne, skrikende homsedronninger
og én engstelig skeiv.
Skal la deg være i fred straks. Har bare én ting til å gjøre.
Operasjon? Så tidlig på kvelden?
Fité. Det er fransk med aksent.
Jeg må gre håret for 37. gang.
Hår, det er entall.
Uten å overdrive faller håret mitt på bakken.
Du er helt paranoid. Du har masse hår.
Nei, det du ser, er et mesterverk i bedrag.
Hårfestet mitt begynner omtrent her.
Alt dette er bare presset fram.
Se.
Det er ikke bra, hva?
Det er ikke det beste.
Det kalles å bli gammel.
Vel, vel, én ting som taler for runking,
er at du ikke trenger å ta deg godt ut.
Så hva er du så deprimert for? Bortsett fra de vanlige greiene?
Jeg vil ikke snakke om det.
Donald, hvis du ikke sier det, hvordan kan vi ha en dyp samtale?
Et varmt, givende, meningsfullt vennskap.
Drit og dra.
Først i dag innså jeg at jeg ble oppdratt til å bli mislykket.
Opplært til det.
Herregud. Så lei en psykolog må bli
av å høre om at mamma og pappa gjorde sin kjære til en homse.
Det er mer enn bare det nå.
I dag begynte jeg å forstå hvordan noen av bitene involverer dem.
Min nevrotiske trang til å ikke lykkes.
Evelyn var mest glad i meg når jeg mislyktes.
For Walt mislikte det. Han ville ha perfeksjon.
Så mislyktes jeg med vilje for å få kjærlighet.
Å mislykkes er det eneste jeg føler meg hjemme med, for det lærte jeg hjemme.
Nei.
Hva er kjedeligere enn en dronning som imiterer Judy Garland?
En dronning som imiterer Bette Davis.
Hvor er genseren fra?
En smart liten butikk nord for Seinen kalt Hermès.
Jeg jobber ræva av meg for 45 lusne dollar i uka og vasker gulv,
og du valser rundt og kaster kasjmirullgensere på dem.
Den på badegulvet er vikunja.
-Beklager. -Du kan få en annen jobb.
Ingen tvinger deg til å bli vaktmesterinne.
-Bortsett fra nevrosen din. -Jøss, trodde det var derfor jeg ble født.
Dessuten, det at jeg går med dyre klær, betyr ikke at de er betalt.
Det er din nevrose.
Men takket være filmbransjen har nevrosen din stil.
Det kreves en viss teft å sløse bort arbeidsledighetstrygden på Joe Allen.
Hva er så fiffig med å ha være dynget ned av gjeld?
Det eneste smarte er de oppfinnsomme måtene jeg unngår innkreverne på.
Jepp, apropos det,
du er den typen som gir sopere dårlig rykte.
Og du, Donald, du er en gave til de homofile.
En pålitelig, hardtarbeidende, gulvskrubbende, regningbetalende homo
-som ikke står i gjeld til noen. -Jeg er en idealhomsen.
Synes du det er så flott
at jeg har svippet fra Beverly Hills til Roma til Acapulco til Amsterdam
og plukket opp en rekke engangsligg, mange skreddersydde klær underveis?
Jeg skal si deg at det eneste stedet underveis,
eneste stedet jeg har vært lykkelig, var på det jævla flyet.
Løp, gyv løs.
Løp, kjøp, lån, tjen, bruk.
Løp, sløs, trygle.
Løp, løp. Kast bort…
…kast bort.
Og hvorfor?
Finis. Applaus.
-Du. -La være. Du trenger ikke det.
Kom igjen.
Ingenting er så godt som å synes synd på seg selv.
Ingenting.
Ok.
Jeg elsker billige følelser.
Backstage, Funny Girl.
-Hei, det er Alan. -Alan?
Herregud.
Alan, utrolig. Hvordan går det? Hvor er du?
Jeg er her… med jobben.
Hva gjør du i kveld?
Jeg er opptatt. I kveld passer dårlig.
Jeg også, men jeg tenkte å komme innom og ta en drink.
Mener du nå?
Alan, gamle gutt, hør på meg.
Det er en venns bursdag, og jeg har invitert noen folk.
Og beklager at jeg ikke kan be deg bli med. Det er bare…
Det hadde bare ikke fungert. Skjønner?
Kjedelig å se deg i ti minutter og måtte ta farvel.
Vær så snill.
Alan?
-Mickey? -Alan…
-Hva er det? -Det er noe jeg må snakke med deg om nå.
Ok, Alan. Kom bort. Det er helt i orden.
Bare kom, ta en rask drink,
-men fort deg. -Samme gamle adresse?
-Ja. -Ok.
Vel…
-…er jeg blendende? -Fullstendig blendende.
Du ser elendig ut, men jeg er helt blendet.
Du er visst misunnelig. Hvor er drinken min?
Jeg lagde ingen. Romkameraten fra Georgetown ringte.
-Alan et eller annet? -McCarthy.
Kom fra Washington med jobben eller noe, og han er på vei.
Håper han kan "Gratulerer med dagen".
Hør her, din jævel. Hva skal jeg gjøre? Han er streit.
Hva vil han synes om frikshowet jeg har bedt på middag?
Herregud, så godt.
Lufta gikk helt ut av ham på telefonen.
Han begynte å gråte, og det er ikke hans stil.
Alan er så forbasket behersket, ville ikke ha vist følelser i en flystyrt.
Hva skal jeg gjøre?
Skammer du deg plutselig over vennene dine?
Donald, du er den eneste jeg kjenner som jeg skammer meg over.
Noen har andre standarder enn dine og mine.
Og hvis vi ikke anerkjenner dem,
er vi like bakstreverske og trangsynte som vi tror de er.
Vet du hva du er, Michael? En ekte person.
Takk. Dra til helvete.
Vil du ha litt krabbe?
Nei takk.
Hvordan kan du ha vært venn med en så kjedelig fyr?
Tro det eller ei, det var en gang i livet mitt
at jeg ikke kunngjorde at jeg var soper.
Det må ha vært før tale erstattet tegnspråk.
Ikke plag meg med det der. Jeg kom ikke ut før etter college.
Jeg tror at første gang vi hadde sex,
møttes vi på en bar på Third Avenue ditt tredje år.
Fitte.
Trodde du aldri skulle si det.
Ikke vent oppe.
Hei, kjekken.
-Så søt du er. -Alltid.
-Hallo, Emory. -Hei.
Du vet jeg hater å komme mellom dere to slik.
Da er vi én.
Dette blir gøy.
Flott.
Alt vi trenger, at det skal regne.
-Vil du ha mer club soda? -Hva?
Det er bare club soda i glasset. Jeg har sett på deg flere lørdager.
-Du har sluttet å drikke, hva? -Og å røyke også.
-Hvor lenge? -Fem uker.
-Utrolig. -Jeg fant Gud.
-Utrolig. For deg? -Eller er Gud død?
Jeg så alltid når du ble høy. Én vei.
Jeg ble fiendtlig.
Hva fikk deg til å slutte? Psykologen?
Han hadde mye med det å gjøre.
Mest at jeg ikke takler flere morgenen-derpå-kvaler.
Morgenen etter hva da?
Kvaler! Angst, skyld, ufattelig stor skyldfølelse.
Fra øynene åpner seg og du sier: "Herregud! Hva gjorde jeg i går?"
Du sier ikke det.
Og så kampen om å overleve til lunsj,
der du tar en dobbel Bloody Mary. Om du ventet så lenge, da.
Så er du halvfull igjen og ubrukelig resten av ettermiddagen.
Så venter du til cocktailtid,
og innen da er du klar for det kvelden bringer,
forhåpentligvis nok en fest,
og hele jævla syklusen begynner på nytt.
Jeg har vært på den karusellen lenge nok,
og jeg måtte enten gå av eller dø av sentrifugalkraft.
Joe College har omsider kommet.
Greit, Donald, hør på meg.
Ikke fornærm meg med leksjoner om akseptabel sosial atferd.
Jeg skal sitte med spredte bein og holde stemmen i et lavt register.
Donald, du er en gjennomført fitte.
Greit. Dette er en razzia.
Alle er arrestert.
Hallo, vennen. Gitte Gryte. Guri, ikke spør.
Hei, Emory. Sett den på kjøkkenet.
-Hank. Larry. -Hvem er denne eksotiske kvinnen?
Trodde du var omkommet! Hvor har du gjemt dine klassiske trekk?
-Bor ikke i byen lenger. -Jeg tar dem. Emory, hvor er gaven din?
Den kommer senere.
Larry.
Larry. Larry!
-Hva er det? -Gi Michael gaven.
Her.
Høyere, så mora mi i Philadelphia hører deg.
-Du sto i transe. -Å?
-Dere kjenner begge Donald? -Ja. Hyggelig å se deg.
-Hyggelig å hilse på deg. -Beklager. Trodde dere hadde møttes.
Vi har ikke akkurat det, men vi…
-Hei. -Hei.
Dere har hva?
Sett hverandre før.
-Noe så dystert. -Aldri møttes, men sett hverandre.
-Sa jeg det feil? -De skal ha sin første krangel.
-Den første siden drosjeturen. -Hvor fant du ham?
Nede, lent mot et gatelys.
Med en orkidé bak øret og store våte lepper malt over leppelinjen.
-Som Maria Montez. -Vær så snill.
Hva har du imot Maria? Hun var en bra dame.
Vent. Hør, folkens.
En gammel collegevenn er i byen.
Han kommer for en rask drink på vei til middag,
men han er streit, så…
Er det han jeg møtte, er han streit som veien til Oz.
Nei, det var Justin Stuart.
Jeg kan ikke huske det.
-Selvfølgelig ikke. Jeg møtte ham. -Dette er en annen.
Ja. Alan McCarthy er veldig nær å være en totalt ukjent.
Det er ikke det at jeg bryr meg om hva han mener om meg.
Men han er ikke klar for det. Og han vil aldri bli det.
-Du forstår det, Hank? -Ja.
Tror du han ikke vet om deg?
Han har aldri vist den minste mistanke.
Er han lobotomert?
Jeg var veldig forsiktig da jeg gikk på college,
og er fortsatt det når jeg treffer ham.
-Vet ikke hvorfor, men jeg er det. -Sykt.
Jeg var som Alan da jeg gikk på college.
Jeg var veldig stor på datefronten.
Jeg gikk ikke med noe annet enn de forstoppede Ivy League-klærne
og de tunge korduanskoene.
-Ikke ta det ille opp. -Det går bra.
Jeg gjorde meg mer mandig, og trodde ikke jeg løy for meg selv.
Jeg trodde jeg var streit. Jeg vet at jeg ikke kom ut før etter at jeg tok eksamen.
Og helgene borte fra skolen?
Var fortsatt ikke ute. Fortsatt i Gud-så-full-jeg-var-i-går-syndromet.
"Gud, så full jeg var i går, jeg husker ingenting."
Der, ja. Følte skyld fordi du var katolikk.
Det er ikke sant!
Gud-så-full-jeg-var-i-går-syndromet kjenner ikke til religion,
selv om det er en høy prosent blant mormonere.
Hvem må man knulle for å få en drink her?
Kan du slå deg til ro?
Vi klarte alle å rettferdiggjøre handlingene våre på den tida.
Jeg fant senere ut at selv Justin Stuart, min næreste venn…
-Utenom Alan McCarthy. -Vær stille. Han gjorde det samme.
Men Justin dro til Boston i helgene.
I Gud-så-full-jeg-var-i-går-syndromet
er du virkelig full. Det er sant.
Det er bare det at du også husker alt.
Mange må bli fulle for å ha sex.
Jeg har hørt det.
Donald.
Hvis du husker vår første gang,
var jeg så full at jeg knapt kunne stå oppreist.
Du var så full at du knapt fikk den opp.
-Jeg var så full at jeg ikke husker. -Vås. Du husker.
Herregud. Det er Alan.
Kan alle gjøre meg en tjeneste? Ta det med ro når han er her.
-Alt for en søster, Guri. -Nei, Emory!
Beklager, men det er nettopp det jeg snakker om.
-Ingen teatralske fakter. -Beklager.
Tror dere Giants vinner i år?
Visst faen.
-Hei, Bernard. -Hei, vennen.
Jeg tar disse. Alle er ute. Legg presangen med de andre.
Det er bare en dronning til!
-Og ikke den røde heller. -Det er spardronningen!
Du ville sett guddommelig ut i hengekøye,
omgitt av vifter og en masse tropiske bregner.
For en homse du er. Du tar kaka. Opp!
-Hvem sin jobb var kaka? -Min. Jeg ba om å få den levert.
Hvor mange lys ba du om? 80?
Vent. For mye bråk. Jeg tar en annen telefon.
-Har kaka kommet? -Nei.
-Kan jeg bruke din private linje? -Ja.
Det er krabbe der ute. Bare forsyn dere.
Kan jeg få nummeret til Marseilles bakeri på Manhattan?
-Klare for en drink? -Ja!
Klare? Jeg kan være toppløs cocktailkelner.
-Spar oss synet av hengepuppene. -Hva skal dere ha, barn?
-Er det øl her? -I kjøleskapet.
-Jeg skal hente. -Øl?
-Hvem drikker øl før middag? -Øldrikkere.
Hvordan kan en følsom kunstner som deg leve med en ufølsom stut som det?
Jeg kan ikke det. Man kan jo håpe.
Alan, ikke vær dum. Ingenting å beklage.
Jeg føler meg bare som en tosk.
Jeg kan skyte meg selv for at jeg ter meg slik.
Det er like greit. Jeg har folk på besøk.
Ville ikke vært et bra tidspunkt å snakke på. Hva med lunsj i morgen?
Ja. Kan du ikke møte meg på Oak Room rundt ett?
Det høres perfekt ut.
Og Michael, kan du bare glemme det i kveld?
Som om det aldri skjedde?
Alan, det er glemt.
-Ses vi i morgen? -Flott.
Ja! La oss få litt musikk!
En rytme, og øynene deres glinser som Cartier.
Fryktelig.
Jøss, takk, Bernard. Som om du lagrer for hele sommeren.
Tuller du? Det varer i to dager.
Han kommer ikke.
-Noen spiser, noen drikker, noen tar dop. -Jeg leser.
Ja, og leser og leser.
Rart øynene ikke ruller ved synet av et omslag.
-Han er i det minste konstruktiv eskapist. -Det er sant. Hva gjør jeg? Jeg tar fly.
Nei, jeg gjør ikke det lenger, for jeg har ikke råd lenger.
Jeg går til badehusene. Det er alt.
Jeg skal gjøre begge. Flyr til Vestkysten.
Er det fortsatt show med eselet i Tijuana?
Jeg skal til San Francisco på en velfortjent ferie.
Til Club Baths,
og jeg drar ikke før de annonserer TWA-avgangen én uke senere.
Du lærer aldri å holde deg unna badene. Sist Emily var i badstua,
kom en svær, hårete kis inn.
Emory sa: "Jeg bare hviler."
Den store, hårete kisen sa: "Jeg bare arresterer."
-Sedelighetspolitiet. -Emory!
Du må fortelle alt, hva? Takk skal du ha.
-Bor du hos foreldrene dine? -Ja, men det er greit, de er homofile.
Syntes du at det var morsomt, Hank?
Hva skjedde med Alan?
Han fikk plutselig kvaler over å ha brutt sammen i telefonen.
Beklaget seg på nytt og på nytt.
Gjorde en helomvending,
tilbake til den gamle Alan, rett for øynene mine.
-Ørene. -Ørene.
Krabben fungerte åpenbart ikke. Hvorfor har alle slik aversjon mot den?
Noen ganger minner du meg om kinesisk vanntortur.
Nei, jeg tar det tilbake.
Noen ganger minner du meg om nådeløs, kinesisk vanntortur.
Megge.
-Lurer på hvor Harold er. -Ja, hvor er den frosne frukten?
Emory kaller Harold frossen frukt
på grunn av hans tidligere yrke som kunstløper.
Han er ute og ser sliten ut.
Hadde mora di sett deg, ville hun fått slag.
Har du kamera på deg?
Herregud, det er purken. Hold avstand.
Det er sikkert Harold nå.
Nei, budet fra bakeriet.
-Gudskjelov. -Spør om han har varme kryssboller!
Kom igjen, Emory. Kutt ut.
Ta henne med overalt, men ikke ut.
-Du minner meg om en gammel frøken. -Du minner meg om en kyllingvinge.
Det skulle nok være ros.
God kveld.
Bernard, husker du det vi gjorde på Fire Island?
Så lenge siden at jeg nok har glemt det.
Jeg husker det.
-Følg meg. -Hva er det?
-Sving, sving. Krok, krok. -Ja.
Melk kua…
Du må svinge. Slå den.
-Det er Geriatriske Rockettes! -Kom igjen.
-Kom igjen, Donald. -Nei, Gud.
-Pokker heller, Hank! -Hvorfor…
Jeg trodde… Du sa du ikke kom.
Jeg beklager.
Vi bare tøyset.
Da jeg ringte, var jeg i en telefonkiosk like ved. Selskapet er like ved.
Emory viste oss en tøysete dans.
-Jeg gikk forbi, og døra nede var åpen. -Dette er Emory.
Dette er Alan McCarthy.
Alan, mot klokka har vi Larry, Bernard, Donald, Emory og Hank.
-Hyggelig. -Hei.
-Vil du ha en drink? -Nei takk. Kan ikke bli lenge.
Du er her nå, så bli. Hva vil du ha?
-Whisky, takk. -Whisky.
-Skal bli. -Takk.
Kun jeg drikker øl.
-Hvem sin bursdag er det? -Harolds.
Harold?
-Han er ikke her. -Hun har aldri vært presis…
Han… har aldri vært presis.
Hank, Alan er fra Washington. Vi gikk på college sammen. Georgetown.
Ja.
Er ikke det fascinerende?
Er den for sterk, kan jeg ha i litt vann.
Den er fin. Takk.
-Jobber du for myndighetene? -Nei, advokat.
-Enn du, da? -Jeg er lærer.
Hadde trodd du var idrettsutøver.
Ser ut som om du driver med sport.
Jeg er ikke proff, men jeg var på basketballaget på college.
-Spilte mye tennis. -Jeg også.
-Flott sport. -Ja, flott.
-Hva underviser du i? -Matte.
-Matte? -Ja.
Matte.
Man får lyst til å løpe ut og kjøpe en regnestav.
Emory, jeg trenger kjøkkenhjelp. Du er utvalgt. Kom.
-Alltid meg! -Du er den fødte hjelper.
Sa den afrikanske dronningen! Bli med. Vift meg mens jeg lager dressing.
Denne veien, Emory.
Skal vi sette oss?
-Gjerne. -Ja.
-Beklager at jeg trenger meg på slik. -Det er greit.
-Hvordan har du det? -Bra, takk. Og du?
Er du gift?
-Hva? -Jeg ser at du er gift.
Ja, Hank er gift. Donald, fiks litt is.
-Har du barn? -Ja, to. En gutt på ni. Ei jente på sju.
Du skal se gutten min spille tennis. Gjør sin far til skamme.
-Jeg har også to barn. Begge jenter. -Flott.
-Hvordan har jentene det, Alan? -Sensasjonelt.
-Ja? -De er noe for seg, de barna.
Herregud, jeg er gal etter dem.
-Hvor lenge har du vært gift? -Ni år.
-Kan du tro det, Mickey? -Nei.
Mickey var sammen med kona mi da vi gikk på skolen.
-Kan du tenke deg det? -Å Gud. Beklager.
Bor dere i byen?
Ja, vi gjør det.
Jeg er i ferd med å skille meg.
-Larry og jeg er romkamerater nå. -Ja, de er romkamerater.
-Det var leit. Jeg mener… -Nei, jeg forstår.
-Jeg tror jeg vil ha en til. -Ja. Beklager.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg finner ikke whiskyen.
Du har den i handa.
Ja. Så dumt av meg.
-Skal jeg gjøre det for deg? -Takk.
-Hvor pokker kan Harold være? -Han er alltid sen.
Han blir nevrotisk når han skal ut. Det tar ham timevis.
-Hvorfor det? -Hvorfor?
Hvorfor bruker han timer på å gjøre seg klar til å gå ut?
-Fordi hun er en syk dame. -Alan, skal vi gå opp og snakke litt?
-Jeg skal bare drikke denne og gå. -Kom igjen. Ta med drinken.
-Har drukket den opp. -Her.
-Unnskyld. Vi kommer snart. -Han vil fortsatt være her.
-Kom. Denne veien, Alan. -Ja.
Hva skulle det bety?
-Hva skulle hva bety? -Du vet.
-Vil du ha en øl til? -Nei.
Du er sjalu, er du ikke?
Jeg er Larry.
Du er sjalu.
Hvor har du holdt til, Donald? Har ikke sett deg på lenge.
Alan…
Jeg vil forklare noe om denne kvelden.
Er det noe å forklare? Noen ganger
kan man ikke invitere alle.
Noen tar det personlig, men ikke jeg. Jeg burde beklage at jeg inviterte meg selv.
Det var ikke det jeg mente.
Vennene dine virker veldig hyggelige.
-Hank er en veldig attraktiv fyr. -Ja, han er det.
-Hva heter romkameraten hans? -Larry.
-Hva jobber han med? -Han er kommersiell kunstner.
Jeg likte Donald også.
Den eneste jeg ikke var så begeistret for…
-Hva het han? Emory? -Ja, Emory.
Tåler bare ikke slikt snakk. Irriterer meg.
Hva slags snakk, Alan?
Du vet, hans… type humor.
Han kan være ganske morsom.
Ja, hvis du synes slikt er morsomt. Han bare…
…virker som en liten jævla rompis.
Beklager at jeg sa det. Jeg mente det ikke slik.
Det er en fæl ting å si.
Men du vet hva jeg mener, Michael. Du må innrømme at han er feminin.
-Ja, litt. -Litt?
Som en brunstig sommerfugl.
Det er ikke rart han lærte dere å danse.
Han ville sikkert danse med deg.
Kom igjen. Du kjenner meg.
Du vet hva jeg mener. Privatlivet ditt er opp til deg.
Nei, jeg vet ikke det om deg, Alan.
Jeg…
Folk gjør som de vil, men ikke offentlig, og ikke tving det på hele verden.
Hvorfor gråt du på telefonen?
Jeg må bare beklage at jeg…
…dummet meg slik ut.
Du ville ikke sagt det om du ikke var det. Du sa at du måtte treffe meg.
-Er noe galt mellom deg og Fran? -Hør her, jeg må gå.
-Hva gjør du i byen? -Fryktelig sen nå.
-Hvis middag? Hvor skal du? -Er det toalettet?
Unnskyld meg.
Hva foregår her? Guri, ikke spør.
Hank, bli med.
Et interessant forslag. Hvem sin idé er det?
Min.
-Han mener i samtalen. -Hvor er resten av vinglassene?
Jeg jobber så fort jeg kan.
-Skål for god helse. -Drit og dra.
Drit i helsa mi?
-Hvor er herren? -På herretoalettet.
Hvis dere kan vente i fem minutter, så drar han snart.
Omsider.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Harold Gratulerer med dagen
Hvem faen er du?
Hun er Harolds gave fra meg, og hun kommer tidlig,
og det er ikke engang Harold, din idiot!
Du sa den som åpnet døra.
Men ikke før midnatt. Han skal være midnattscowboy.
Ser ut som han er fra en billig Oklahoma-oppsetning!
Ikke før midnatt, og du skulle synge til den rette.
Jeg sa at Harold har svart, veldig krøllete hår.
-Denne kisen er praktisk talt skallet. -Takk, og dra til helvete!
Bra ikke jeg åpnet døra.
-Ikke så krøllete og ikke så svart. -Det glemte jeg.
Dessuten ville jeg på bar før midnatt.
Han er klasse hele veien.
"Ville på bar"?
Søten, jeg betalte deg for hele natta.
Skadet ryggen på trening, og ville legge meg tidlig.
Det var synd. Hva skjedde?
Mistet grepet i en chin-up, falt på hælene og vridde ryggen.
Bør ikke bruke hæler når du tar chin-ups!
Jeg bør ikke ta chin-ups. Jeg har dårlig grep.
Svakt grep. Vi kalte det knekk i håndleddet.
Hvem husker så langt tilbake?
-Hva står det på kortet ditt? -Her. Les.
"Kjære Harold. Bang-bang, du er i live.
Rull rundt og spill død. Gratulerer med dagen. Emory."
Ren poesi, Emmy.
Og med din vanlige gode smak.
Så konservativt av deg å motstå et skilt på Times Square.
-Stille, her kommer sosietetsnonnen. -Pokker heller, Emory.
-Jeg drar. Takk, Michael, for drinken. -Bare hyggelig. Ses vi i morgen?
Nei, jeg er nok veldig opptatt. Må kanskje tilbake til Washington.
Har du en date i Lafayette Square?
-Hva? -Emory.
Glem det.
Er du Harold?
Nei, han er ikke Harold. Han er til Harold.
-Ha det, Hank. Hyggelig. -Det samme, Alan.
-Er du i Washington, må du hilse på kona. -Hadde vært gøy. Ikke sant, Hank?
Ja, de vil sikkert møte ham. Henne.
Jeg har store problemer med pronomen.
Hvor mange S-er er det i "store"?
Kyss meg i rassen. Det har to S-er til.
Lyst til å suge meg?
Hva er galt med kona? Har hun kjevelås?
Soper! Homse!
-Emory! -Misfoster.
Jeg skal drepe deg, din jævel!
Jævla soper!
-Hent is! -Misfoster!
Hva faen feiler det deg?
-Bare slapp av. -Han kløyvde leppa di. Larry?
Her.
-Gud. -Pokker heller.
Kan du vente der ved gavene?
Vel, Harold! Gratulerer med dagen.
Du kommer i tide til showet, som du ser er på gulvet.
Hei, du, dette er Harold.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Harold
Gratulerer med dagen
Hva er det som er så morsomt?
Livet.
Livet er hysterisk morsomt. Husker dere livet?
-Du er stein. -Gratulerer med dagen.
Du er stein, og du er sein.
Du skulle komme hit mellom 20.30 og 21.00.
Det jeg er, Michael,
er en 32 år gammel stygg, kopparret jødehomse,
og hvis det tar en stund å ta meg sammen,
og hvis jeg røyker litt gress for å ta mot til meg
for å møte verden,
angår det ingen andre enn meg selv.
Og hvordan har du det i kveld?
Gratulerer, Hallie.
-Hva har skjedd? -Ikke spør.
Leppene er blå. Ser ut som du har rimmet en snømann.
Den pisselegante megga slo meg.
Forsiktig, Emory. Slikt snakk gjør ham bare nervøs.
Hvem er hun?
Hvem var hun?
Hvem håper hun å bli?
Hvem vet? Hvem bryr seg?
Han heter Alan McCarthy.
Ikke den berømte collegekompisen? Er det min overraskelse fra deg, Michael?
Jeg tror Alan fikk overraskelsen.
-Legg merke til at han er målløs. -Håper hun er i sjokk! Et villdyr!
Er det hans bursdag òg?
-Det er overraskelsen din. -Apropos villdyr.
Fra meg til deg, vennen. Liker du den?
Ansiktet og kroppen hans er interessant,
men han tenner meg ikke, for han kan ikke snakke smart om kunst.
Ja, er ikke det synd?
-Kunne aldri elske en slik en. -Hvem kunne det?
Jeg kunne det, og du kunne det.
Guri, hun er nydelig.
Hun er kanskje dum, men hun er din.
Presangen min er en superoverraskelse. Jeg er så spent.
Jeg ville kysse deg, men vil ikke ha blod over hele meg.
Se på toppen min!
Vent til du ser ansiktet ditt.
Kom, Emory. La oss vaske deg. Gratulerer, Harold.
Takk, kjære.
-Toppen er ødelagt. -Ta en fra soverommet mitt.
Den på gulvet er vikunja.
Bare nok en bursdagsfest med gjengen.
Her er en kald flaske Pouilly-Fuissé jeg kjøpte til deg, gutt.
Pusekatt, alt er tilgitt. Du kan bli.
Nei, du kan bli, men ikke alt er tilgitt. Skål.
Hvem ba herr Streit om å feire min bursdag?
-Det fins ikke tilfeldigheter. -Og hvem spurte ham?
Skyldig.
-Du må alltid ha krykka di, hva? -Jeg drar ikke.
Jeg er kvalm. Jeg tror jeg må kaste opp.
Si det igjen, så trenger jeg ikke ta appetittdempende.
Rolig. Ett skritt om gangen.
Jeg er ikke klar til nærbildet, DeMille.
Heller ikke de neste to ukene.
Herregud! Han kommer etter meg igjen!
-Han er syk. -Ja, syk i hodet.
Guri, ta meg med hjem. Disse dronningene er gale.
Tenner.
-Noen som vil være med? -Ellers takk.
Nei takk.
Hva med deg, Tex?
Ja.
Michael, jeg satte gryta i ovnen. Ta den ut når som helst.
Du drar ikke.
-Kan ikke spise nå uansett. -Jeg er skrubbsulten.
-Skal spise på meg fettanfall. -Du drar ikke, sa jeg.
Se opp for den fiendtlige homsen. Farlig som edru, dødelig som full.
-Ikke hør etter. -Jeg er skrubbsulten, Em.
Jeg er klar for din Alice B. Toklas' opiumbakte lasagne.
Sier du det?
Flott. Kanskje jeg serverer det før jeg drar.
Ingen skal noe sted.
Du vil få mer kvaler i morgen enn du aner.
Skøyt et åttetall på det.
Jeg tenner på. Du bare tenner.
-Michael? Har du noe hårspray? -Hårspray?
Du skal holde hodet hans, ikke håret.
-Luftspray, ikke hårspray. -En boks med blomsterspray på do.
Takk.
Jeg har gresset mitt i medisinskapet i en plasterboks.
Noen sa det er tryggest.
Kommer purken, kan du låse deg inne og skylle det i do.
Veldig forsiktig.
Gir mer mening enn der jeg hadde det. I en oreganoboks i krydderhylla.
Jeg glemte det, og kom i skade for å gi det til min hatefulle mor i en salat,
men hun liker det.
Samme hvilket måltid hun kommer til, selv frokost, sier hun: "La oss spise salat."
Du er typen som fortsatt beveger leppene når han leser,
og som sitter i en badstu
og sier ting som: "Varmt nok for deg?"
Jeg bruker aldri badstua når jeg trener.
Uheldig etter trening. Flater helt ut.
Like etter at du har ødelagt ryggen på å pumpe deg opp?
-Ja. -Du har rett, Harold.
Ikke bare kan han ikke snakke smart om kunst,
han kan ikke følge med fra en setning til den neste.
Men han er vakker.
Han har en unaturlig naturlig skjønnhet.
-Ikke at det betyr noe. -Det betyr ikke alt.
Fortsett å si det til deg selv mens håret faller i klaser.
Ikke at det er unaturlig at håret trekker seg tilbake når man når alderdommen.
Homser er verre enn kvinner angående alderen sin.
De tror livet er over når de er 30.
Fysisk skjønnhet er ikke så pokkers viktig.
Selvfølgelig ikke. Hvordan kunne det være det? Det er bare øyet som ser.
Og stikker ikke dypere enn huden. Ikke glem den.
Nei, jeg har ikke glemt den.
Går ikke dypere enn huden, og den er midlertidig også.
Den er fryktelig midlertidig.
Hvor lenge varer den? 30 eller 40 eller 50, på det meste.
Ja, det er synd med denne stakkars guttens ansikt.
Det er tragisk.
Han er forbannet.
Og hvordan kunne denne skjønnheten sammenlignes med min sjel?
Selv om jeg aldri har sett sjela mi, sier min mors rabbi at den er smellvakker.
Men jeg klarer ikke å lokalisere den og ta en titt,
og hadde jeg det, ville jeg solgt den straks
til fordel for overfladisk meningsløs skjønnhet.
Tilgi ham, Far, for han vet ikke hva han gjør.
-Michael, du tar knekken på meg. -Du vet ikke hvilken side du tilhører.
Sier noen noe for religion, er du imot.
Hvis noen fornekter Gud, er du imot dem.
Man kunne si at du har et problem her.
Kan ikke leve med det, kan ikke leve uten.
-Hete saker! -Du!
Vet du hva? Man kan drepe deg uten å anstrenge seg.
Du holder fast ved den store forsikringsavtalen man kaller kirka.
Ja, jeg tror på Gud.
Og viser det seg at det ikke finnes noen, er ingenting tapt.
Men hvis det finnes en, er jeg dekket.
Harriet Hykler, det er deg.
Ja. Jeg er en av de virkelig råtne katolikkene
som blir fulle, synder hele natta og drar på messe om morgenen.
Det kommer an på hva du mener synd er.
Lukk mintmunnen din og gå tilbake på kjøkkenet.
Si hva du vil. Bare ikke slå meg.
Er den større enn en brødpinne?
Han skal legge seg ned litt.
-Hvordan lukter badet? -Bedre.
Det luktet som om noen hadde spydd. Nå lukter det som spy i en gardeniaeng.
Middagen er servert!
Hva vil du ha, storegutt?
Alan McCarthy, og ikke spar på majonesen.
Em, den ser helt fantastisk ut.
Jeg ville vært en bra kone.
-Hva er det? -Lasagne.
Ser ut som spagetti og kjøttboller presset ned.
Den har vært i badstua.
-Har den? -Herregud.
"Ser ut som spagetti og kjøttboller presset ned."
Ja, Harold, virkelig misunnelsesverdig.
I motsetning til deg, som vet så mye om gastronomi.
Historieforteller, gourmet, troll.
-Det er godt. -Liker du det? Spis.
-Stapp i deg, så du ikke kan si noe. -Tenner.
-Vin? -Nei takk.
Kom igjen, gutt. Tving deg selv.
Ta litt vanlig vin for å skylle ned den flate pastaen.
Sommelier, kjenner, gris.
Skal du ikke ha?
For vondt i leppa til å spise. Skal noen gi en asjett til Alan?
Bokseputa har nå blitt Florence Nightingale.
Liker du det, Hallie?
Jeg skal ta to og tre og kanskje tilmed fem ganger.
Jeg er desperat etter å opprettholde vekta.
Det finnes ikke noe du ikke er paranoid for.
Ja vel? Kan du la være å fortelle meg om det?
Du sulter deg hele dagen, så du kan fråtse med ett måltid,
og så klager og syter du om hvor feit og stygg du er,
når du verken er feitere eller tynnere enn du var før.
-Polly Paranoia. -Nydelig, Emory.
Gitte Gryte. Ikke noe problem. Guri, ikke spør.
Og denne patologiske forsinkelsen, det er vanvittig.
Tenner!
Står foran et badespeil i timevis
før du kan gå ut på gata,
og ser ikke annerledes ut etter gudene vet hvor mye bruk
av gudene vet hvor mange oljer og salver og kremer og masker.
Jeg har dårlig hud. Hva kan jeg si?
Hvem ville ikke det hvis de tok en pinsett
og bevisst lemlestet porene sine?
Ikke rart du har hull i ansiktet
etter den hakkejobben du har gjort på deg selv år etter år.
Kongen av grisefolket.
Ja, du har arr i ansiktet, men de er ikke så ille.
Og hvis du lot seg selv være,
ville du ikke få flere enn dem du har gitt deg selv.
Du vil at jeg skal berømme deg nå, for hvor ærlig du er.
At du er bestevennen som sier
det selv bestevennene mine ikke sier, din hatefulle purke.
Og pillene!
Harold har samlet, spart
og lagret barbiturater det siste året som et jævla ekorn.
Hundrevis av Nembutaler, hundrevis av Seconaler.
Som en forberedelse på og foregripelse av sin døds lange vinter.
Hør her, Hallie, når den tid kommer, vil du ikke ha tæl nok.
Det er ikke alltid som i skuespill.
Ikke alle sopere gjør kål på seg selv på slutten.
Det du sier, kan være sant.
Tida vil utvilsomt vise det,
men i mellomtida har du glemt én detalj.
Kosmetikken og de blodstillende midlene er betalt,
badet er betalt,
pinsetten er betalt,
og pillene… er betalt.
Gratulerer med dagen
Herregud.
Gratulerer med dagen
Gratulerer, kjære Harold
Gratulerer med dagen
Så snill du er.
-Blås ut lysene, Guri, og ønsk deg noe! -Blås ut lysene, Laura.
-Hun er 32 år ung. -Herregud!
-Nå må du åpne gavene dine. -Begynn med denne.
Gaver! Hvor er kortet?
Her.
-Fra Larry. -Larry.
Hvorfor legge det bak?
Himmelsk. Jeg elsker det, Larry.
-Hva er det? -Skjøtet til Boardwalk.
Homse-popkunst.
Supert. Henger det opp straks jeg er hjemme.
-Bra. -Forstår ikke. Cruisa du Atlantic City?
Hvor mye betalte du for ham?
-Han var et kupp. -Nei. Jeg koster 20 dollar.
Og hva gjør du for 20 dollar?
Jeg gjør mitt beste.
For en fin genser.
-Takk, Hank. -Du kan bytte den inn mot noe annet.
Nei, jeg synes denne er helt… utsøkt.
-Hvem vil ha kake? -Alle?
Ikke til meg.
-Her. -Takk.
Bernard! Himmelsk!
Se, alle sammen, juvelbelagte knebeskyttere.
Med monogram.
Bernard, så prangende du er!
Takk, Michael.
Hva er det?
-Bare hyggelig. -Hva er det, Harold?
Et fotografi av ham i en sølvramme,
og det er en inskripsjon gravert og datoen.
Hva står det?
Bare noe personlig.
Bernard, hva sier du til litt musikk for å få opp stemningen?
-Ok. -Ja, jeg har lyst til å danse.
Kom igjen, Michael.
Nei takk. Jeg kan bare føre.
-Jeg kan følge. -Jeg tror jeg står over denne.
Kom igjen, Tex.
Det er din tur.
Pokker.
-Michael! -Hjelp å rydde, folkens.
Fort! Kom igjen!
Kom hit, gutt.
-Fort dere, folkens! -Lukk døra!
-Kom igjen. -Kom igjen.
Kom inn, for faen.
-Å, herregud. -Jeg er klissbløt.
Ta et håndkle. Ikke få møblene våte.
-Her. Håndkle. Tørk deg. -Herregud, Michael.
Takk, Michael.
Vil du danse?
Yvonne den fryktelige er tilbake.
Hallo, Alan. Føler du deg bedre?
Nei. Alan, nei.
Som de sier i sør: Ikke hast av sted i dette bistre været. Får aldri tak i taxi.
Ferdig tent.
Du gikk glipp av kaka og åpningen av gavene,
men du er fortsatt heldig. Du kom akkurat i tide til selskapsleken.
Tid for lek, alle sammen.
Kan du ikke bare la ham gå?
Han kan gå hvis han vil, men ikke før vi leker en liten lek.
Hva blir det til, filmstjerne-gin?
Nei. Det er for homsete for Alan. Han ville ikke vært noe flink.
-Hva vil du leke? Nødt eller sannhet? -Søtt, Hallie.
Eller vil du leke Mafia?
-Dere husker vel den? -Veldig søtt.
De er jo ganske like.
Reglene er de samme i begge: man dreper noen.
-Jeg drar. -Bli der du er.
-Michael, la ham gå. -Han har ikke lyst.
Da ville han ha dratt for lenge siden, eller ikke kommet i utgangspunktet.
-Mickey. Jeg føler ikke… -Mitt navn er Michael.
Jeg heter Michael.
Kall aldri en som heter Michael for "Mickey".
De av oss som heter Michael, blir veldig nervøse av det.
Hvis du ikke tror meg, prøv.
Jeg beklager. Jeg…
Jeg klarer ikke å tenke.
Du kan tenke.
Det du ikke kan, er å dra. Det er som å se en ulykke langs motorveien.
Du kan ikke se på den, og du kan ikke se bort.
Hvem vil leke med Alan og meg? Alle?
-Jeg har ikke tenkt å være med. -Ikke jeg heller.
Ikke alle tar del i livet.
Det er alltid dem som står på siden og ser på.
-Hvilken lek? -Ganske enkelt dette:
Vi må alle ringe
den ene personen vi mener vi virkelig har elsket.
-Jeg blir ikke med. -Jo, det gjør du.
Du vil gjerne ha meg med, du.
Vil se hvem du ringer etter de fancy talene i det siste.
Hvem ville du ringe, Hank? Meg?
Det høres ut til å være trøbbel i paradis.
Hvis det ikke er det, kan du sikkert skape litt.
Og hvem ville du ringe?
Ikke tro at jeg tror det ville bli meg.
Eller at én ville holde. Flere trengs.
Tre rikstelefoner, gudene vet hvor mange lokale.
Godt jeg ikke trenger å betale regningen.
Slapp av. Michael betaler heller ikke.
Det fungerer slik. Hvis du ringer, får du ett poeng.
Hvis den du ringer, svarer, får du to poeng til.
Hvis noen andre svarer, får du bare ett. Og hvis det ikke er noe svar…
…er du fortapt.
Du er fortapt hvis du ringer.
Når du får den du ringer på telefonen,
hvis du forteller hvem du er, får du to poeng. Og så…
Hvis du sier at du elsker vedkommende,
får du en bonus på fem poeng til.
Hatefullt.
Derfor kan du få så mange som ti poeng og så få som ett.
Så få som null hvis du vet hvordan.
-Hank, drar du med meg? -Hørte dere det?
Du forstår ikke, Alan. Jeg kan ikke.
Du kan, men ikke jeg.
Hvis han ikke forstår, forklar det for ham.
-Jeg skal forklare. -Jeg tenkte det.
Alan, Hank og Larry er elskere.
De er ikke romkamerater.
-De deler seng, elskere. -Michael.
Ingen har romkamerat når de er over 40. Hvis de ikke er elskere, er de søstre.
-Hank er den som er over 40. -Du nærmer deg.
Hank.
Ja, Alan. Larry og jeg er elskere.
Men…
Du er gift.
Herregud.
Jeg tror du sa noe galt.
Elsker dere ikke den pussige lille ideen?
Hvis en mann er gift, er han automatisk heterofil.
Alan, Hank spiller på begge lag… med en klar preferanse.
Hvem skal ringe først?
-Emory? -Gjør det du, Bernard.
-Har ikke lyst. -Ring Peter Dahlbeck.
-Det er ham du vil ringe, hva? -Hvem er det?
Gutten i Detroit som Bernards mor har vasket klær for familien til
siden han var en liten bønne.
Jeg jobbet for dem også,
etter skolen og hver sommer.
Jeg har nok elsket ham hele livet.
Men han visste aldri at jeg levde.
-Dessuten er han streit. -Skjedde det aldri noe mellom dere?
De lå omsider med hverandre i bassenghuset
etter en forfyllet svømmefest.
Med riktig vin og musikk er det få som ikke er nysgjerrige.
Og etterpå svømte vi,
nakne, i mørket, med måneskinnet som eneste lyskilde.
Så romantisk.
Morgenen etter serverte du ham kaffe og Alka-Seltzer på et brett.
Jeg var engstelig hele morgenen for at jeg måtte møte ham,
men han lot som om ingenting hadde skjedd.
Herregud, han må ha vært så full at han ikke husket noe.
Pussig hvordan det funker.
Og nå de ti poengene. Få løgneren på telefonen.
Kan du nummeret?
Ja, han er tilbake i Grosse Pointe, bor hjemme.
Akkurat separert fra sin tredje kone.
-SI eller OT? -Hva?
Operatørsjargong. "Svarer ikke" eller "opptatt".
-Ventet ikke lenge nok til å finne det ut. -Kom igjen, Bernard. Ta telefonen.
Du vet du vil ringe ham. Du vet det, ikke sant?
Så gjør det.
Nysgjerrigheten har tatt overhånd nå. Så ring ham.
Gjør det.
-Hallo? -Ett poeng.
Hvem er det?
-Mrs. Dahlbeck. -Ett poeng.
Det er Bernard.
Francines gutt.
Sønn, ikke gutt.
Bare bra, takk.
Mrs. Dahlbeck, er Peter hjemme?
-Jeg forstår. -Pokker.
Nei.
Nei. Det er ikke viktig. Jeg…
Jeg ville bare fortelle ham at…
Bare fortelle ham at jeg…
Jeg elsker ham… og jeg har alltid elsket ham.
At det var veldig synd å høre om ham og kona.
Ingen poeng.
Mamma skrev til meg.
Ja, det er det. Virkelig. Vel…
Kan du bare fortelle ham at jeg ringte og sa at jeg…
At jeg…
…syntes det var så synd å høre, og håper de får ordnet opp i ting.
Ha en fin kveld.
Ha det.
To poeng totalt.
-Fryktelig. Neste. -Alt vel, Bernard?
Hvorfor ringte jeg?
Hvorfor?
-Hvor var han? -Ute på en date.
Kom igjen, Emory.
Slå nummeret.
Kan jeg få et nummer?
I Bronx.
Til en Delbert Botts.
En Delbert Botts? Hvor mange kan det være?
Gid jeg ikke hadde ringt.
Nei, hjemmenummeret.
Takk.
Skulle ønske sentralbordet ikke sa "frue".
For all del, skrible over hele telefonen min.
Det går av med litt spytt.
Som så mye annet.
Hvem faen er Delbert Botts?
Den ene person jeg alltid har elsket. Den du sa jeg skulle ringe.
Stemmer.
Hvordan kan du elske noen med et slikt navn?
Ja, Emory, du kan ikke elske noen med et slikt navn.
Ville ikke se bra ut på et bordkort. Ikke sant, Alan?
Ja, navnet ikke er så bra,
men han…
Absolutt vakker.
Jeg har elsket ham siden første dag jeg så ham,
som var da jeg gikk i femte klasse
og han gikk siste året på videregående.
Så dro han bort på college,
og da han kom ut, gikk jeg på videregående.
Og han hadde blitt tannlege.
Og du dro og fikk alle tennene i hodet trukket ut, ikke sant?
Nei.
Jeg fikk bare tennene pusset.
-Jeg burde ikke ha ringt. -Kan du holde kjeft?
Ta de kjedelige, søvndyssende kvalene et annet sted.
Jeg husker jeg så ham i øynene hele tida.
Jeg ville bite fingrene hans.
Det er helt ufattelig.
-Phyllis Fallisk. -Du fatter det ikke.
Jeg sa at jeg skulle få pusset tennene
til skoleballet, der jeg hadde ansvar for dekorasjoner.
Jeg sa at det var et himmelsk tema,
og jeg lagde stjerner av aluminiumsfolie
og skyer av hønsenetting og englehår.
Guri, det kreves en homse for å lage noe pent.
Jeg fikk englehår nedi skjorta i jula en gang.
Skal si det klødde.
Ville vært fryktelig om du fikk det der i…
Jeg skal være stille.
Han var forlovet med en dum jente ved navn Loraine,
og mora hennes var en skikkelig F-I-T-T-E.
Ikke snakk deg bort.
Uansett, jeg var helt ødelagt.
Jeg klarte ikke å spise, sove, reise meg, sitte, ingenting.
Omsider ringte jeg ham og spurte om jeg kunne treffe ham alene.
Åpenbart ikke det kuleste trekket.
Han sa ok.
Ba meg komme innom huset.
Jeg var så nervøs at hendene skalv. Klarte ikke å se på ham engang.
Jeg bare… stirret rett ut i lufta og buset ut med hvorfor jeg hadde kommet.
Jeg sa at jeg ville at han skulle være min venn.
Jeg sa at jeg aldri hadde hatt en venn jeg kunne snakke med
og fortelle alt til og stole på.
Jeg spurte om han ville være det.
Han sa han gjerne ville være min venn,
og at hvis jeg ville treffe ham eller ringe ham,
skulle jeg bare ringe, og han ville møte meg.
Og han tok meg i den skjelvende handa, og jeg gikk…
…på en sky.
En av de du lagde selv.
Og dagen etter
dro jeg ut og kjøpte en forgylt lighter med initialene hans som monogram.
Jeg skrev et kort: "Fra din venn, Emory."
Sytten år gammel og allerede stor med gavene.
Og kvelden på ballet
hørte jeg at Loraine og en annen jente jeg kjente, kniste.
Del hadde fortalt Loraine om at jeg ringte og gaven.
Ganske snart hadde alle på dansen hørt om det.
De lo og vitset.
Alle visste at jeg svermet for dr. Delbert Botts,
og at jeg hadde bedt ham bli min venn.
Det de ikke visste, var at jeg elsket ham,
og at jeg skulle fortsette med det
mange år etter at de hadde glemt min morsomme lille hemmelighet.
Jeg trenger iallfall insulinsprøyte.
-Ring ham. -Ikke gjør det, Emory.
Når begynte du å gi ham ordrer?
Nei. Du vil angre. Jeg lover.
Hva har jeg å tape?
Verdigheten din. Den har du å tape.
Hysterisk morsomt. Jeg elsker…
Du forteller ham om verdighet når du lar ham nedverdige deg konstant
med "onkel Tom"-opplegget sitt.
Han kan gjøre det, Michael. Jeg kan gjøre det. Men du kan ikke det.
Er ikke det diskriminering?
Jeg liker det ikke fra ham og jeg liker det ikke fra meg.
Men jeg gjør det selv,
og jeg lar ham gjøre det.
Fordi det er det eneste som, for ham, gjør ham til min like.
Vi trakk begge det korte strået,
men jeg fikk mye mer enn ham, og det vet han.
Jeg lar det passere, bare så han kan si til seg selv at han ikke er en taper.
Så hensynsfullt.
Det er forsvaret hans, Michael.
Du har ditt forsvar, men det er ubeskrivelig.
Vil dere høre en liten høflig skrøne fra det liberale dype sør?
Vet dere hvorfor niggere har så store lepper?
-Fordi de alltid… -Herregud, Michael!
Gi meg det. Slipp, Michael.
Klarer meg fint uten spyttet ditt på telefonen, skrullefeiging!
Jeg er kanskje en skrulle, men ikke feig!
Du, Bernard…
…tilgi meg. Jeg beklager.
Jeg skal aldri si de tingene til deg igjen.
-OT. -Er det opptatt?
Loraine snakker sikkert med mora si.
Ja, Delbert giftet seg med Loraine.
Beklager, du mister din tur. Vi kan ikke vente.
Du kaster ikke bort tida.
-Hvem ringer du? -Charlie.
Jeg nekter å gi fra meg min tur. Det er min tur, og jeg tar den.
Sånn skal det låte, Emory.
Treff det isfjellet! Ikke bom. Treff det! Pokker heller!
Jeg vil ha en spektakulær finale.
-Jeg er så full. -En dørgende full skrulledronning.
På seg selv kjenner man andre.
Jeg er ikke full. Du kan ikke se at jeg er full.
-Jeg er full. -Jeg også.
-Fyllik. -Hold kjeft og slå.
Jeg er en fyllik i denne og alle andre sesonger.
Det ringer. Det er ikke OT lenger.
-Hallo? -Ett poeng.
Hvem er dette?
Hvem?
Dr. Delbert Botts?
To poeng.
Del, er dette virkelig deg?
Ingen.
Ja, du kjenner meg ikke. Du ville ikke huske meg.
Jeg er…
Jeg er bare en venn.
En ravende dritings venn.
Hallo?
-Han la på. -Tre poeng i alt. Du vinner.
-Han sa det måtte være en feil. -Han har rett. Selskapet vårt er feil.
-Ditt selskap, Hallie. Hygger du deg? -Helt fabelaktig.
Hva med deg? Hygger du deg, Emory?
Har du det så hyggelig som du hadde forventet?
-Min tur. -Nei, min tur til å ringe Charlie.
Nei… La meg.
Skal du ringe Charlie?
-Ikke gjør det, Hank. -Jeg vil.
Larry.
Vær så god.
Skal han ringe Charlie for deg?
Charlie er alle de jeg er utro mot Hank med.
Dem jeg er utro mot Hank med.
Slakteren, bakeren, stearinlysmakeren.
Ja! Jeg elsker alle sammen,
men det Hank nekter å forstå, er at jeg må ha alle sammen.
Jeg er og blir aldri den gifte typen.
Hvem ringer du?
Har det falt deg inn
at Hank kan gjøre bak din rygg det du gjør bak hans?
Jeg skulle ønske han gjorde det. Ville gjøre livet mitt mye enklere.
Hvem ringer du?
Hvem det enn er, henger de ikke over telefonen.
-Hallo? -Må ha vært i badekaret.
-Ett poeng. -Jeg vil gi en beskjed.
-Ikke hjemme. Ett poeng. -Kan du si at Hank ringte?
Ja, det er det.
-God kveld. Står til? -Hvem faen er det?
Ja, det stemmer. Til romkameraten min, Larry.
Bare at jeg ringte…
Det er svartjenesten vår.
…og at jeg elsker deg.
Hank, er du gal?
Ja. Det var det jeg sa. Beskjed til Larry.
Det er fra meg, Hank. Det var det jeg sa.
Jeg elsker deg.
Ja, takk.
Sju poeng i alt.
Hank, du leder! Du ligger langt foran alle andre.
Hvorfor, Hank? Hvorfor gjorde du det?
Jeg elsker ham. Samme hvem som vet det.
-Ikke si det. -Det er jo sant.
-Jeg forlot kone og barn for Larry. -Jeg vil ikke høre.
-Sett i gang, Hankola. Fortell. -Jeg vil ikke høre!
-Man gjør det for andre damer. -Forståelig. Det er normalt.
Fungerer ikke alltid slik, Alan.
Samme om du ønsker det, og gudene vet at ingen ønsket det mer enn meg.
Jeg følte virkelig at jeg elsket kona mi da vi giftet oss,
men det var alltid noe annet.
Alltid?
Jeg vet ikke. Jeg antar det.
Har visst hva jeg var siden jeg var fire år.
Alle har alltid visst det om deg, Emory.
Jeg har visst det om meg selv også.
Vet ikke når jeg innrømmet det for meg selv…
…men jeg kalte det noe annet eller benektet det.
"Herregud, så full jeg var i går."
Så kunne jeg ikke lyve for meg selv mer.
Jeg tenkte på det, men gjorde aldri noe med det.
Første gangen var da min kone var gravid sist.
Vi bodde nær New Haven på landet. Det var et lærermøte i New York.
Kona mi hadde ikke lyst til å dra. Jeg dro til byen alene.
Den dagen på toget begynte jeg å tenke på det.
Og tenke på det.
Tenkte ikke på noe annet hele reisen.
Et kvarter etter at jeg kom,
plukket jeg opp en fyr på toalettet på Grand Central.
Herregud.
Jeg hadde aldri gjort noe slikt før.
Jeg var livredd.
Han viste seg å være en grei kar.
Har aldri sett ham igjen.
Det er morsomt.
Jeg husker ikke engang hva han het.
Etter det ble det lettere.
Øvelse gjør mester.
Så, en tid senere,
møttes Larry og jeg på en fest min kone og jeg dro på.
Og de virkelige problemene dine begynte.
Det er to år siden.
Hvorfor er jeg alltid skurken i denne fortellingen?
Ødelegger jeg ikke lykkelige hjem, er jeg en umulig jævel å bo sammen med.
Skyld blir til fiendskap.
-Eller hva, Michael? -Stikk pinsetten din i kinnet.
Jeg er så lei av at alle synes synd på stakkars Hank.
Larry, alle vet at du er en rundbrenner.
Jeg har aldri kommet med løfter. Og vil aldri det.
Det er min rett å ha et sexliv uten å stå til ansvar for noen. Inkludert Hank.
Og hvis det ikke blir akseptert, kan vi ikke bo sammen.
-Mange forhold er en del av den jeg er. -Må ikke være homo for å være vilter.
Jeg mente ikke homofil. Og Emory…
-Ingen er mer promiskuøs enn deg. -Jeg er ikke promiskuøs i det hele tatt!
Ikke frivillig, men du er laget slik.
Skulle noen gå til sengs med en liten pyse som deg?
Hvem vil prøve seg på deg? Det skal jeg si deg. Ingen.
-Kanskje rømlinger fra Braille Institute. -Hvorfor lar du ham si slikt?
Fysisk skjønnhet er ikke alt.
Takk, Quasimodo.
Hvordan tror dere det er å bo sammen med faens Gestapo?
Kan ikke trekke pusten uten å bli avhørt.
Larry, din tur.
Og jeg er så lei av denne
la-oss-være-trofaste- og-aldri-se-oss-tilbake-leken.
Funker ikke. Ønsker du å love det, ok.
Lov det og hold deg til det.
Men hvis du må love det,
er det ingenting som avslutter et forhold raskere.
-Gi meg Librium eller gi meg meth. -Ja, frihet!
Man må ha det. Det fungerer ikke ellers.
De som sverger evig troskap til hverandre, lyver.
De fleste av dem. Nitti prosent.
De er utro stadig vekk og lyver skamløst.
Beklager at jeg ikke kan være slik. Det går Hank på nervene.
Det er de ti prosentene.
Den eneste måten det går på, er med en slags forståelse.
Jeg har prøvd det.
-Kom an! -Vi hadde en avtale.
-Din avtale! -Hvilken avtale?
En ménage.
Mange mener at det er svaret, men det er ikke min stil.
Jeg ønsket det ikke!
-Hvem foreslo det? -Et kompromiss! Du var enig!
Jeg gikk ikke med på noe.
Du gikk med på ditt forslag, og sa jeg gikk med på det!
-Jeg forstår ikke. Hva er en… -Jeg sparker deg!
Ménage, vennen. To er selskap, tre er ménage.
-Det fungerer for noen. -Jeg liker ikke gruppeterapi.
Jeg kan ikke forholde meg til slikt.
Jeg er gammeldags. Jeg liker alle, men jeg liker én om gangen.
Likte du Donald som en singel på si?
Ja.
-Fortalte du ham det? -Nei.
Det var helt åpenbart da du gikk inn.
Hva var alt det om å ha sett hverandre, men aldri møttes?
Ikke se på meg slik, Hank.
Du har flørtet med den pingvinen hele kvelden.
Du vil vel at vi tre skal prøve?
-Ville iallfall vært sammen. -Jeg forstår ikke.
Hva slags forståelse er det du ønsker?
Respekt!
Respekt for hverandres frihet uten behov for å lyve eller late som.
Hank, på min måte elsker jeg deg,
men du må forstå at selv om jeg vil bo med deg,
kan det være andre.
Skjer det, vet jeg at jeg aldri vil nevne det.
Men hvis du spør, vil jeg si det.
Han får poeng!
Hva?
Han sa det. Han sa "jeg elsker deg". Bonus.
-Han ringte ikke. -Han ringte. Bare ikke med telefon.
-Da får han ingen poeng. -Han får fem poeng.
Han brukte ikke telefonen. Han får ingenting!
Det er til deg, Hank!
Hallo?
Ett poeng.
Hallo, Hank.
To poeng.
Dette er Larry.
To poeng til.
For hva det er verdt, elsker jeg deg.
Fem bonuspoeng.
Jeg skal…
Jeg skal prøve.
Jeg også.
-Det er ti poeng totalt. -Larry vinner.
Det var ikke så gøy som jeg trodde det ville bli.
Leken er ikke over.
Det er din tur, Alan. Ta telefonen.
-Nei. -Ikke bland deg!
Du trenger ikke, Alan.
Emory, jeg beklager det jeg gjorde.
Glem det. Tilgi oss vår skyld.
Herregud. Er dere som erteris nå?
Hvem skal du ringe, Alan?
Husker du ingen?
Jeg tror dette blir vår siste runde.
Michael, skal ikke du ringe noen?
Hvordan kan han det? Han har aldri elsket noen.
Samme hva du tenker Har niggere det tungt
Slutt, Michael!
Men det er tyngre å være jøde
Herregud, Michael, du er en sjarmerende vert.
Michael har ikke sjarm, Donald.
Michael har mot-sjarm.
-Vent, skal du et sted? -Ja, unnskyld meg.
Du går glipp av slutten på leken.
Med litt flaks kommer jeg ikke ned før det er over.
Hva tror du skjer der oppe, Alan?
Hva tror du Larry og Hank gjør der oppe?
Samme hva de gjør, plager de ingen.
Og de passer sine egne saker.
Og du passer dine, Harold. Jeg advarer deg.
Gjør du det, altså?
Advarer du meg?
Meg?
Jeg er Harold.
Jeg er den ene personen du ikke advarer, for du og jeg er en match.
Og vi tråkker veldig forsiktig med hverandre
fordi vi begge spiller hverandres spill så bra.
Jeg kjenner dette spillet du spiller.
Kjenner det svært godt og spiller det svært bra.
Du også, men vet du hva?
Jeg er den eneste som er bedre til det enn deg.
Jeg kan slå deg, så ikke press meg.
Jeg advarer deg.
Du er morsom, Hallie.
Hysterisk morsom. Ikke sant, Alan?
Eller som du ville sagt: "Er han ikke fornøyelig?" En fornøyelig soper, hva?
Eller som du ville sagt: misfoster.
Det var det du kalte Emory, ikke sant? Et misfoster, en rompis.
Herregud, for et antikvert vokabular du har.
Overrasket over at du ikke sa "sodomitt" eller "pederast".
Du får la meg oppdatere deg.
Har du hørt om uttrykket "skapdronning"? Vet du hva det betyr?
Vet du hva det betyr å være "i skapet"?
Om du antyder at jeg er homofil, tar du feil.
Gjør jeg?
Hva med Justin Stuart?
Hva med ham?
Du var forelsket i ham, det er poenget. Og det er ham du skal ringe.
Justin og jeg var gode venner. Det er alt.
Ifølge Justin var det vennskapet ganske lidenskapelig.
-Hva mener du? -At du lå med ham på college flere ganger.
-Det er ikke sant. -Flere ganger.
Én gang, det er ungdommen. To er en fase.
Flere ganger, da liker du det.
-Det er ikke sant. -Jo, det er det!
For Justin Stuart er homofil!
Kommer til New York til tider, og ringer meg. Har tatt ham med på fest.
Larry lå med ham en gang, og han har fortalt meg mye om deg.
Da fortalte han en løgn.
Du var besatt av Justin.
Det var alt du snakket om morgen, dag og kveld.
Du begynte å gjøre det med Hank i kveld.
-"Kjekk kar". Det gjennomsiktige tøvet. -Sa bare han var attraktiv.
Hvor mange ganger må du si det?
Hvor mange ganger måtte du si det om Justin?
For en flink tennisspiller han var, for en flink danser,
for en flott kropp han hadde, hvor smart han var,
så morsom han var, at jentene var gale etter ham,
så nære venner dere var.
Vi var veldig nære, gode venner. Det er alt.
Det var åpenbart.
Og da du gjorde det rundt Fran, var det direkte pinlig.
-Selv hun må ha tvilt på deg. -Justin løy.
Hvis han sa det, løy han.
Han ville si alt om meg nå for å hevne seg.
Han kom aldri over det at jeg droppet ham.
Du avsluttet vennskapet, Alan,
fordi du ikke klarte å konfrontere sannheten om deg selv.
Du kunne fortsette å ligge med Justin så lenge han løy for seg selv
og du løy for deg selv.
Og dere begge var sammen med jenter og dere kalte dere menn,
og dere kalte dere "bare nære venner",
men Justin måtte omsider være ærlig, og du taklet det ikke.
-Du taklet det ikke, så… -Nei.
…du ødela vennskapet og vennen din i samme sleng.
Justin forsto aldri hva han hadde gjort galt slik at du droppet ham.
Klandret seg selv. Ja, til han fant ut hvem han var.
-Hva han var. -Nei!
Men fram til denne dagen husker han behandlingen.
-Arrene du ga ham. -Nei.
Du tar denne telefonen og du ringer Justin.
-Nei. -Du skal ringe ham og beklage.
Fortell ham det du burde ha sagt for mange år siden.
-Han løy. Ikke et ord er sant! -Ring ham!
Da slår jeg nummeret.
Du er så hjelpsom.
Få den.
Hallo?
Ett poeng.
Det er Alan.
To poeng.
-Ja, det er meg. -Er det Justin?
Du er overrasket.
Jeg håper det, etter all denne tida.
To poeng til.
Jeg er i New York.
Ja, jeg…
Skal ikke forklare nå, jeg bare…
…ringte for å si…
At jeg elsker deg. Pokker heller, jeg elsker deg.
Jeg elsker deg.
Du får bonusen, for svarte. Ti poeng totalt. Jackpot!
-Jeg elsker deg. Og kan du tilgi meg? -Gi meg den!
Justin, hørte du hva den jævelen sa?
Fran.
Selvfølgelig visste jeg at det var deg.
Hvordan går det?
Ja.
Ja, han har fortalt alt.
Nei, ikke takk meg. Vær så snill, ikke takk meg.
Du skal få snakke med ham.
Hils barna.
Vennen, jeg skal ta første flyet jeg når.
Jeg er også lei for det.
Jeg elsker deg så høyt.
Takk, Michael.
Hvem vant?
Det ble uavgjort.
Nå er det min tur.
Klar eller ikke, Michael, her kommer det.
Du er en trist… og patetisk mann.
Du er homofil, og du ønsker ikke å være det,
men det er ingenting du kan gjøre for å endre på det.
Verken bønnene til guden din
eller alle analysene du kan kjøpe i alle årene du har igjen å leve.
En dag får vi kanskje vite hvordan det er å leve et heteroseksuelt liv,
hvis du ønsker det desperat nok,
hvis du forfølger det med den iver du tilintetgjør med.
Men du vil alltid være homofil også.
Alltid, Michael.
Alltid.
Inntil den dagen du dør.
Venner…
…takk for en utsøkt fest og en super gave.
Det var akkurat det jeg trengte.
Takk, Bernard.
Og du får ham hjem?
Ikke tenk på henne. Jeg skal ta meg av alt.
Godt å se deg, Donald.
God natt, Harold.
-Vi ses igjen en gang. -Ja.
Hva med et år fra shavuot?
Kom igjen, Tex. La oss dra hjem til meg.
Er du flink i senga?
Vel… Jeg prøver å vise litt ømhet.
Så jeg ikke skal føle meg som en hore.
Michael, takk for all moroa.
Ringer deg i morgen.
Kom igjen, Bernard. På tide å dra hjem.
Guri, du er tung.
Hvorfor ringte jeg?
-Hvorfor? -Takk, Michael.
-God natt, Donald. -God natt, Emory.
Jeg skal lage litt kaffe, så vil alt ordne seg.
Forsiktig.
Donald?
-Donald? -Michael?
-Herregud, hva har jeg gjort? -Herregud.
-Jeg er ikke…
Å nei.
-Du. -Gud, Donald. Herregud, nei!
-Jeg henter litt vann. Her. -Hva har jeg gjort?
-Du, slutt. -Jesus, Gud.
-Jeg skal hente en valium. -Nei! Ikke piller og alkohol. Da dør jeg!
Kom igjen, ta denne. Du skremmer meg. Ikke gråt.
Kom hit, Michael.
-Kom hit, Michael! -Slipp meg!
Herregud.
Du.
Det går bra.
Du, det går bra.
Det går bra.
Hvem var det som alltid sa:
"Vis meg en lykkelig homofil mann, så viser jeg deg et muntert lik"?
Jeg vet ikke.
Hvem var det som alltid sa det?
Hvis vi bare ikke hatet oss selv så mye.
Det er det det handler om.
Hvis vi bare kunne…
Hvis vi bare kunne lære å ikke hate oss selv…
…så veldig.
Ja, jeg vet det.
Jeg vet det.
Ok.
Jeg tror psykologen din er en bedrager.
-Tidligere sa du han var en drittsekk. -Det stemmer. En drittsekkbedrager.
-Eller en bedragerdrittsekk. -Ok.
Harold hadde rett.
Du vil aldri forandre deg.
Tror du det er mulig å bare spyle dette stedet?
Hvor mye er klokka?
Det er tidlig.
Hvor skal du?
Soverommet er ocupado,
og jeg vil ikke legge meg uansett.
Jeg prøver å gå av meg spriten.
Hvis jeg la meg nå,
ville de måtte sette meg i polstret celle når jeg våkner.
Ikke at jeg ikke hører hjemme der.
Det er en midnattsmesse i St. Malachy's som de prangende folkene går på.
Jeg tror jeg går og får det med meg.
Be for meg.
Kanskje de er borte når jeg er tilbake.
Ses vi igjen neste lørdag?
Hvis ikke du har andre planer.
Nei.
-Michael. -Hva er det?
Sa han hvorfor han gråt på telefonen?
Nei.
Det må ha vært det at han forlot Fran.
Eller kanskje det var noe annet og han ombestemte seg.
Kanskje.
Hvorfor forlot han henne?
Som faren min sa til meg da han døde i armene mine:
"Jeg forstår ingenting av det.
Jeg har aldri gjort det."
Kan du skru av lysene når du går?
Hva er det?
BASERT PÅ SKUESPILLET OG FILMEN AV MART CROWLEY
DENNE FILMEN ER VIET TIL MINNET OM MART CROWLEY
Tekst: Marius Theil