Downloaded from YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NEW YORK, 1968
‎Haide!
‎Boule!
‎Îmi cer scuze.
‎INTERZIS MINORILOR - ACȚIUNE - NUDURI
‎Vin!
‎Haide!
‎Vin.
‎Alo! Fir-ar! Doamne!
‎Alo! Iisuse Hristoase!
‎Ce recomanzi pentru o criză catatonică ‎într-o parcare?
‎Eu... Întreabă-ți medicul.
‎De asta am sunat. A anulat programarea.
‎Pot să vin la tine?
‎Ajungi cu o zi jumate mai devreme.
‎- Și ce să fac? ‎- Acum am intrat.
‎Nu sunt pregătit. De ce a anulat cretinul?
‎Nu știu. A zis că se simte rău.
‎Zi-i că tu te simți și mai rău!
‎Știe.
‎Bine, Donald, vino, ‎dar adu și o pungă cu gheață.
‎Nu-mi da sarcini.
‎Nu fac față unor chestii ‎mai complicate decât indicațiile rutiere.
‎Dacă vrei un martini rece, ‎te descurci cu gheața.
‎- Mă descurc. ‎- Și grăbește-te!
‎Trebuie să plec.
‎Îmi salutam un vechi prieten.
‎Ce e?
‎La intersecția 10 cu Broadway.
‎Vin! Iisuse Hristoase!
‎- Cum ai intrat? ‎- Ușa era deschisă.
‎- Bei ceva? ‎- După ce fac duș.
‎Vreau să iasă și ceva bine azi.
‎O să încerc să mă relaxez ‎și să mă bucur de ceva.
‎Ești supărat din cauza doctorului?
‎Nici vorbă! Eram deprimat ‎cu mult înainte s-ajung acolo.
‎Asta o să te ajute.
‎Am cumpărat ‎tot felul de bunătăți azi. Uite!
‎- Săpun de santal. ‎- Deja mă simt mai bine.
‎Ce-avem noi aici? ‎Propria-ți periuță de dinți.
‎M-am săturat s-o folosești pe-a mea.
‎- Crezi că mie-mi place? ‎- Ai băgat chestii mai rele în gură.
‎Tot pentru tine, ‎ceva ce se cheamă „Control”.
‎Nu scrie nicăieri „spray de păr”.
‎Doar „Control” ‎și cuvintele „pentru bărbați”
‎scrise de vreo 37 de ori pe tot tubul.
‎Se cheamă Asigurarea Masculinității.
‎Tot spray de păr e, ‎chiar dacă-i spui „boașe”.
‎E pe raftul tău, care se va numi ‎Trusa de spălături intime a lui Donald.
‎Rămâi peste noapte?
‎Nu, merg înapoi cu mașina.
‎Încă fac alergie ‎dacă stau prea mult în orașul ăsta.
‎De ce nu te-a sunat cretinul?
‎Dacă băteai drumul degeaba?
‎De ce-l tot faci cretin?
‎Cine-a văzut psiholog care face ‎o ședință de două ore sâmbătă seara?
‎Pur și simplu, ‎preferă să-și ia liber lunea.
‎Lucrează sâmbăta până târziu ‎și-și ia liber lunea?
‎Ce e, psihiatru sau frizer?
‎Ambele.
‎Mă caută la cap, apoi mă piaptănă.
‎În plus, oricum trebuia să vin în oraș ‎la o petrecere, nu?
‎Trebuia să-mi amintești.
‎Doamne, cu siguranță nu sunt pregătit
‎pentru cinci regine isterice ‎care cântă „Mulți ani trăiască”.
‎- Cine vine? ‎- Cred că oricum știi pe toată lumea.
‎Aceleași zâne bătrâne și obosite ‎pe care le-ai văzut din prima zi.
‎De fapt, știi ceva? O să fie șapte, ‎cu Harold, cu tine și cu mine.
‎M-ai făcut regină isterică ‎sau zână obosită?
‎Îmi cer scuze.
‎O să fie șase zâne regine ‎isterice și obosite,
‎plus un gay agitat.
‎Dispar din calea ta într-o clipă. ‎Mai am doar un lucru de făcut.
‎Operație? Așa devreme?
‎„Çurvă.”
‎E în franceză, cu sedilă.
‎Trebuie să mă pieptăn pentru a 37-a oară.
‎Păr, la singular.
‎Părul meu, și nu exagerez, ‎îmi cade cu pumnii.
‎Ești paranoic rău. Ai păr destul.
‎Nu, ce vezi în fața ta ‎e o capodoperă a înșelătoriei.
‎Linia părului începe cam de aici.
‎Ăsta e forțat să stea în față.
‎Uite!
‎Nu e bine, nu?
‎Nu e grozav.
‎Se cheamă îmbătrânire.
‎Mă rog, un avantaj al masturbării e
‎că nu trebuie să arăți grozav.
‎De ce ești așa deprimat? ‎În afara motivelor obișnuite.
‎Nu vreau să intru în detalii.
‎Dacă nu-mi spui, Donald,
‎cum putem purta o conversație profundă?
‎O prietenie caldă, ‎satisfăcătoare și însemnată.
‎Să mă pupi!
‎Azi mi-am dat seama ‎că am fost crescut să devin un ratat.
‎Am fost pregătit.
‎Iisuse! Cred că sunt sătui terapeuții
‎să audă că mami și tati ‎l-au transformat pe puiul lor în zână.
‎E mai mult de atât acum.
‎Azi am văzut ce legătură au ‎restul pieselor puzzle-ului cu ei.
‎Compulsia mea nevrotică de a nu reuși.
‎Îmi dau seama că Evelyn m-a iubit ‎cel mai mult când am dat greș.
‎Fiindcă-i displăcea lui Walt, ‎care voia perfecțiune.
‎Greșeam dinadins, ca să primesc iubire.
‎Doar dând greș mă simt în largul meu, ‎fiindcă asta am învățat acasă.
‎Nu.
‎Ce e mai plictisitor decât o regină ‎care o imită pe Judy Garland?
‎Una care o imită pe Bette Davis.
‎De unde ai puloverul?
‎De la un mic butic de pe Malul Drept, ‎numit Hermès.
‎Frec podelele până-mi dă pe nas ‎pentru doar 45 de dolari pe săptămână,
‎iar tu vii și arunci ‎cu pulovere de cașmir pe ele.
‎Cel din baie e din vigonie.
‎Mii de scuze!
‎Ți-ai putea găsi altceva de lucru.
‎Nu te forțează nimeni ‎să fii femeie de serviciu.
‎Asta e, cum spui tu, nevroza ta.
‎Și eu care credeam ‎că pentru asta m-am născut!
‎În plus, doar fiindcă port haine scumpe, ‎asta nu-nseamnă că sunt plătite.
‎Asta e, cum spui tu, nevroza ta.
‎Oricum, datorită cinematografiei, ‎nevroza ta are stil.
‎E nevoie de fler să-ți irosești ‎banii de șomaj pe restaurante scumpe.
‎Ce e așa șic să fii în datorii până-n gât?
‎Deștepte sunt doar căile ingenioase ‎prin care mă feresc de recuperatori.
‎Da, dacă stau să mă gândesc, din cauza ta ‎sunt văzuți gay-i cu ochi răi.
‎Iar datorită ție, Donald, ‎sunt priviți cu ochi buni.
‎Ești un gay de încredere, muncitor, ‎care freacă podele și plătește facturi
‎și nu e dator nimănui.
‎Sunt o zână-model.
‎Ți se pare stilat
‎cum am trecut mereu de la Beverly Hills ‎la Roma, Acapulco și Amsterdam,
‎având o mulțime de aventuri de-o noapte
‎și primind multe țoale făcute pe comandă?
‎Îți zic eu că singurul loc dintre toate,
‎singurul în care am fost fericit vreodată ‎a fost nenorocitul de avion.
‎Aleargă, încasează.
‎Aleargă, cumpără, împrumută, ‎fă, cheltuiește.
‎Aleargă, aruncă cu banii, imploră.
‎Aleargă. Toacă bani...
‎Toacă bani...
‎Și de ce?
‎Finis. ‎Aplauze!
‎- Nu... ‎- Nu. Nu trebuie.
‎Haide!
‎Nimic nu e mai plăcut ‎decât să-ți plângi de milă, nu?
‎Nimic.
‎Bine.
‎Ador sentimentalismele ieftine.
‎Culisele, ‎Funny Girl.
‎- Bună, sunt Alan. ‎- Alan?
‎Doamne!
‎Alan, nu-mi vine să cred. ‎Ce faci? Unde ești?
‎Sunt aici... cu afaceri.
‎Ce faci diseară?
‎Diseară sunt prins. Alan, nu pot diseară.
‎Și eu sunt prins, dar mă gândeam ‎că aș putea trece să bem ceva.
‎Adică acum?
‎Alan, bătrâne, ascultă-mă!
‎E ziua unui prieten și am câțiva invitați.
‎Și regret, dar nu te pot invita.
‎N-ar merge, puștiule.
‎- N-aș vrea să te văd doar zece minute. ‎- Te rog!
‎Alan?
‎- Mickey? ‎- Alan...
‎- Ce e? ‎- Trebuie să ne vedem imediat.
‎Bine, Alan, vino aici.
‎Nu, chiar e-n regulă.
‎Vii și bem ceva rapid.
‎- Dar grăbește-te! ‎- La vechea adresă?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Ei bine...
‎sunt uluitor?
‎Ești absolut uluitor.
‎Arăți ca dracu', dar sunt absolut uluit.
‎Strugurii sunt, cum se spune, acri. ‎Unde mi-e băutura?
‎N-am făcut-o. ‎M-a sunat fostul coleg de la Georgetown.
‎- Alan nu-știu-cum? ‎- McCarthy.
‎A venit de la Washington ‎cu afaceri sau așa ceva și vine încoace.
‎Sper că știe „Mulți ani trăiască”.
‎Ascultă, boule! Ce mă fac? E hetero.
‎Ce-o să zică ‎de circul programat pentru cină?
‎Doamne, ce bun e!
‎S-a pierdut cu firea la telefon.
‎A-nceput să plângă, și nu-i stă-n fire.
‎Alan e atât de stăpân pe sine! ‎Nu și-ar afișa emoțiile în ruptul capului.
‎Ce mă fac?
‎Brusc ți-e rușine cu prietenii tăi?
‎Donald, ești singurul om pe care-l știu ‎cu care mi-e rușine cu adevărat.
‎Unii au standarde diferite ‎de ale tale și ale mele, știi?
‎Și, dacă nu le acceptăm,
‎suntem la fel de înapoiați ‎și înguști la minte ca ei.
‎Știi ce ești, Michael? Un om adevărat.
‎Mulțumesc. Hai, sictir!
‎Vrei crab crăpat?
‎Nu, mersi!
‎Cum ai putut fi prieten ‎cu un insipid ca ăla?
‎Crede-mă, a existat o perioadă ‎în viața mea
‎când nu urlam din rărunchi că sunt gay.
‎Probabil înainte ca vorbirea ‎să înlocuiască limbajul semnelor.
‎Nu mă lua cu asta. ‎N-am recunoscut până după facultate.
‎Am impresia că prima dată ne-am combinat
‎într-un bar gay de pe Third Avenue, ‎când erai în anul trei.
‎Panaramă!
‎Credeam că n-o mai spui.
‎Să nu m-aștepți!
‎Bună, păpușă!
‎- Arăți bine. ‎- Întotdeauna.
‎- Bună, Emory! ‎- Bună!
‎Știți că nu-mi place ‎să mă bag între voi așa.
‎Ești singurul.
‎O să ne distrăm.
‎Super!
‎Asta mai lipsea, să plouă.
‎- Mai vrei apă minerală? ‎- Ce?
‎Ai doar apă minerală în pahar.
‎Te urmăresc de câteva sâmbete.
‎Chiar te-ai lăsat de băutură.
‎Și de fumat.
‎- De când? ‎- De cinci săptămâni.
‎- Uimitor! ‎- L-am găsit pe Dumnezeu.
‎- Asta da! Pentru tine? ‎- Sau Dumnezeu a murit?
‎Știam mereu când te drogai. ‎Într-un singur fel.
‎Deveneam ostil.
‎Ce te-a făcut să te lași? Psihologul?
‎A avut o mare contribuție.
‎N-am crezut că mai suport ‎un atac de greață în diminețile de după.
‎De după ce?
‎Greață! Anxietate, vină, o vină profundă.
‎Din clipa când deschizi ochii și zici: ‎„Ce-am făcut azi-noapte?”
‎Mie-mi spui!
‎Apoi străduința ‎de a supraviețui până la prânz,
‎când bei un Bloody Mary dublu, ‎dacă ai așteptat până la prânz.
‎Apoi ești pe jumătate criță din nou ‎și inutil tot restul după-amiezii.
‎Și reziști până la ora cocteilului,
‎când ești pregătit ‎pentru ce are noaptea de oferit,
‎adică alt chef.
‎Și ciclul ăla blestemat o ia de la capăt.
‎Am fost suficient timp pe caruselul ăla
‎și fie coboram, ‎fie mă omora forța centrifugă.
‎A venit în sfârșit Școlitul.
‎Bine, Donald, ascultă-mă!
‎Nu mă insulta ținându-mi predici ‎despre comportamentul social acceptabil.
‎Promit să stau cu picioarele depărtate ‎și să vorbesc gros.
‎Donald, ești o adevărată panaramă cu acte.
‎Bine. E o razie!
‎Toată lumea e arestată.
‎Bună, dragă! Connie Caserolă. ‎Mary, nu mă-ntreba!
‎Bună, Emory! Pune-o în bucătărie.
‎- Hank, Larry. ‎- Cine e femeia exotică?
‎Te credeam mort! Unde ți-ai ascuns ‎trăsăturile clasice cizelate?
‎Nu mai stau în oraș.
‎Le iau eu. Emory, unde e cadoul tău?
‎Sosește mai târziu.
‎Larry.
‎Larry!
‎- Ce e? ‎- Dă-i cadoul lui Michael.
‎Poftim.
‎Mai tare, ‎să te audă și mama din Philadelphia.
‎- Erai în transă. ‎- Da?
‎- Îl știți amândoi pe Donald. ‎- Sigur. Mă bucur să te văd.
‎- Bună! ‎- Îmi pare bine.
‎Scuze! Credeam că vă cunoașteți.
‎Încă nu ne-am cunoscut, dar am...
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Dar ce?
‎Ne-am mai văzut.
‎Sună obscur.
‎Nu v-ați cunoscut, dar v-ați văzut.
‎Ce-am zis?
‎- O să aibă prima lor ceartă. ‎- Prima de când am coborât din taxi.
‎- Unde-ai găsit gunoiul ăsta? ‎- Jos, se sprijinea de stâlp.
‎Cu o orhidee după ureche și buze mari ‎și umede, vopsite peste contur.
‎- Ca și Maria Montez. ‎- Te rog!
‎Ce ai cu Maria? Era femeie cumsecade.
‎Stați! Ascultați-mă!
‎Un vechi prieten din facultate e în oraș
‎și trece pe-aici ‎să bea ceva înainte de cină,
‎dar e hetero, așa că...
‎Hetero? Dacă e cel pe care l-am cunoscut, ‎nu e hetero deloc.
‎Nu, l-ai cunoscut pe Justin Stuart.
‎Nu-mi amintesc de Justin Stuart.
‎- Normal, tontălăule. Eu l-am cunoscut. ‎- E altcineva.
‎Da, Alan McCarthy, ‎un străin foarte apropiat.
‎Nu că mi-ar păsa ce ar crede despre mine. ‎Pe bune.
‎Doar că nu e pregătit ‎și nu va fi niciodată.
‎- Înțelegi, nu-i așa, Hank? ‎- Sigur.
‎Crezi că nu știe despre tine?
‎Dacă avea vreo bănuială, ‎n-a lăsat să se vadă.
‎A făcut vreo lobotomie?
‎Am avut mare grijă în facultate
‎și am și acum de câte ori îl văd.
‎- Nu știu de ce, dar am. ‎- Varză!
‎În facultate, eram fix ca Alan.
‎Aveam femei cu duiumul.
‎Purtam doar îmbrăcămintea aia scorțoasă ‎de Ivy League
‎și pantofii ăia din cordovan, de 5 kg.
‎- Nu te supăra. ‎- Nu face nimic.
‎Făceam puțin pe durul ‎și nu credeam că mă mint pe mine însumi.
‎Chiar credeam că sunt hetero.
‎Știu bine ‎că am recunoscut abia după absolvire.
‎Și toate weekendurile alea?
‎Încă sufeream de sindromul ‎„Iisuse, ce beat am fost aseară”.
‎„Iisuse, am fost atât de beat aseară, ‎că nu-mi amintesc nimic.”
‎Asta e.
‎- Te simțeai vinovat fiindcă ești catolic. ‎- Ba nu.
‎Sindromul „Iisuse, ce beat am fost aseară” ‎nu ține de religie,
‎deși e des întâlnit în rândul mormonilor.
‎Cui trebuie să i-o trag ‎ca să primesc de băut?
‎Vrei să stai locului?
‎Toți am reușit cumva ‎să ne justificăm faptele în zilele alea.
‎Am aflat că până și Justin Stuart, ‎prietenul meu apropiat...
‎Nu Alan McCarthy.
‎Gura! Făcea același lucru.
‎Doar că Justin mergea la Boston ‎în weekend.
‎Când suferi de sindromul ‎„Iisuse, ce beat am fost aseară”,
‎chiar ești beat, asta e adevărat.
‎Doar că-ți și amintești totul.
‎Mulți trebuie să se matolească ‎pentru a face sex.
‎Așa am auzit.
‎Donald...
‎dacă ții minte, ‎când am făcut-o prima oară,
‎eram atât de beat, ‎că abia mă țineam pe picioare.
‎Erai atât de beat, că abia ți s-a sculat.
‎- Iisuse, eram așa beat, că nu țin minte. ‎- Scorneli! Ba ții minte.
‎Iisuse! Ăsta e Alan.
‎Faceți-mi o favoare. ‎Lăsați-o mai moale cât e el aici.
‎Orice pentru o soră, Mary.
‎Emory, nu!
‎Îmi pare rău, dar tocmai la asta mă refer.
‎- Fără fandoseli. ‎- Scuze!
‎Crezi că Giants o să ia titlul anul ăsta?
‎Normal, Gogule.
‎- Bună, Bernard! ‎- Bună, dragă!
‎Le iau eu. Toți sunt afară. ‎Pune cadoul lângă celelalte.
‎E doar o regină!
‎- Și nu e cea de roșu. ‎- E regina de pică!
‎Ți-a zis cineva ‎că ți-ar sta divin într-un hamac,
‎înconjurat de obloane și ventilatoare ‎și de multe ferigi tropicale?
‎Ce gay ești! N-ai pereche. Sus!
‎- Cine trebuia să se ocupe de tort? ‎- Eu. L-am comandat.
‎Câte lumânări ai zis să pună? Optzeci?
‎Stai, Alan! E prea multă gălăgie. ‎Mă duc la alt telefon.
‎- A venit tortul? ‎- Nu.
‎- Doamne! Pot folosi telefonul tău? ‎- Da.
‎Ascultați, e niște crab afară. Serviți-vă!
‎Numărul de la patiseria Marseilles ‎din Manhattan, vă rog.
‎- Sunteți pregătiți să bem? ‎- Da!
‎Gata? Eu voi fi chelnerița topless.
‎Să nu-ți văd țâțele alea lăsate!
‎Ce beți, copii?
‎- Este bere? ‎- În frigider.
‎Aduc eu.
‎- Cine bea bere înainte de cină? ‎- Băutorii de bere.
‎Cum poate un artist sensibil ca tine ‎să trăiască cu un bivol insensibil ca ăla?
‎Nu pot.
‎Să sperăm.
‎Alan, nu fi prostuț. ‎N-ai de ce să te scuzi.
‎Doar că mă simt ca un prost.
‎Îmi vine să mor ‎că mi-am permis să mă port așa.
‎Mai bine așa. Am invitați.
‎N-ar fi un moment bun să discutăm.
‎Ce zici de asta? Luăm prânzul mâine?
‎Sigur. Ne vedem la Oak Room pe la 13:00?
‎Sună perfect.
‎Și ascultă, Michael, uită de seara asta.
‎Prefă-te că n-a fost.
‎S-a făcut, Alan. Am uitat.
‎- Ne vedem mâine? ‎- Super!
‎Da, iubire! S-auzim!
‎O bătaie de tobe ‎și ochii le strălucesc precum Cartier.
‎Îngrozitor!
‎Mersi, Bernard!
‎- Ți-ai făcut provizii pe toată vara. ‎- Glumești? Îi ajung două zile.
‎Nu vine.
‎Unii mănâncă, unii beau, unii fumează.
‎- Eu citesc. ‎- Da, și citesc.
‎Mă mir că nu ți se-ntorc ochii-n cap ‎când vezi o copertă.
‎Măcar e un escapist util.
‎Așa e. Eu ce fac? Iau avioane.
‎Nu. Nu mai fac asta,
‎fiindcă nu mai am bani.
‎Mă duc la saună. Cam asta e tot.
‎Eu o să le fac pe ambele. ‎Zbor pe Coasta de Vest.
‎Mai ai numărul cu măgarul în Tijuana?
‎Plec la San Francisco ‎într-o vacanță binemeritată.
‎Mă duc la Club Baths și stau o săptămână, ‎până se anunță că pleacă avionul.
‎Nu te-nveți minte cu băile publice.
‎- Bernard, nu... ‎- Când Emily stătea la aburi,
‎a apărut un tip mare și păros.
‎Emory a zis: „Mă relaxez.”
‎Părosul a zis: „Eu te arestez.”
‎- Era de la Moravuri. ‎- Emory!
‎Trebuie să spui totul, nu-i așa? ‎Mersi, dragă!
‎Locuiești cu părinții?
‎Da, dar nu-i nimic, și ei sunt gay.
‎A fost amuzant, Hank?
‎Ce s-a-ntâmplat cu Alan?
‎Brusc s-a simțit prost ‎că s-a pierdut cu firea la telefon.
‎Și-a tot cerut scuze.
‎Această răzgândeală mi l-a adus ‎pe vechiul Alan în fața ochilor.
‎- Urechilor. ‎- Urechilor.
‎Crabul n-a avut succes, evident.
‎Nu știu de ce îl detestați toți.
‎Uneori îmi amintești ‎de picătura chinezească.
‎Nu. Îmi retrag cuvintele.
‎Uneori îmi amintești ‎de picătura chinezească implacabilă.
‎Panaramă!
‎- Mă-ntreb unde o fi Harold. ‎- Da, unde e poama înghețată?
‎Emory îi zice lui Harold poama înghețată ‎fiindcă a fost patinator.
‎Știi că face pe durul.
‎De te-ar vedea maică-ta, ‎ar face atac cerebral.
‎Ai o cameră?
‎Doamne, sunt copoii! Răsfirați-vă!
‎Probabil că acum e Harold.
‎Nu, e băiatul de la patiserie.
‎- Slavă Domnului! ‎- Vezi dacă are chifle dulci.
‎Te rog, Emory. Încetează!
‎Numai în lume să n-o scoți.
‎Parc-ai fi ‎o profesoară bătrână nemăritată.
‎Tu parc-ai fi o aripă de pui.
‎Sigur era un compliment.
‎Bună seara!
‎Bernard, mai știi ce făceam ‎pe insula Fire?
‎Era la modă tare demult, am și uitat.
‎Eu îmi amintesc.
‎- Urmează-mă, iubitule. ‎- Ce e?
‎- Balans, balans. Croșeu, croșeu. ‎- Da.
‎Mulge vaca...
‎Balansează-te. Dă-i drumul!
‎- Uite, sunt Bătrânele Rockettes! ‎- Așa.
‎- Hai, Donald! Donald. ‎- Nu, Doamne!
‎- Fir-ar să fie, Hank! ‎- De ce ai...?
‎Credeam... Ai zis că nu vii.
‎Îmi pare rău.
‎Ne prosteam și noi.
‎Am sunat dintr-o cabină de după colț. ‎Iau cina nu departe de aici.
‎Emory ne arăta un dans prostesc.
‎Am văzut că ușa de jos era deschisă.
‎El e Emory.
‎El e Alan McCarthy.
‎Alan, în sens antiorar, ei sunt ‎Larry, Bernard, Donald, Emory și Hank.
‎- Îmi pare bine. ‎- Bună!
‎- Bei ceva? ‎- Nu, mersi! Nu pot sta mult.
‎Stai, dacă ai venit. Ce bei?
‎- Whisky, te rog. ‎- Whisky.
‎- Aduc eu. ‎- Mulțumesc.
‎Văd că doar eu beau bere.
‎- Cine e sărbătoritul? ‎- Harold.
‎- Harold? ‎- N-a ajuns.
‎N-a fost punctuală în viața...
‎Punctual... n-a fost în viața lui.
‎Hank, Alan e de la Washington. ‎Am fost colegi de facultate la Georgetown.
‎Da.
‎Fascinant, nu-i așa?
‎Dacă e prea tare, mai pun niște apă.
‎E bun, mersi! E bun.
‎- Lucrezi la stat, Alan? ‎- Nu, sunt avocat.
‎- Și tu? ‎- Sunt profesor.
‎Aș fi zis că ești sportiv.
‎Pari să faci sport.
‎Nu sunt profesionist, dar eram ‎în echipa de baschet la facultate.
‎- Am jucat mult tenis. ‎- Și eu joc.
‎- Un joc excelent. Da. ‎- Da.
‎- Ce predai? ‎- Matematică.
‎- Matematică? I-auzi! ‎- Da.
‎Îți vine să-ți cumperi o riglă de calcul, ‎nu-i așa?
‎Emory, am nevoie de ajutor.
‎- Ești ales. Hai! ‎- Mereu sunt ales.
‎- Ești un servitor înnăscut. ‎- Zise regina africană!
‎Hai și tu! Îmi faci vânt cât fac sosul.
‎Pe aici, Emory.
‎Să luăm loc!
‎- Sigur. ‎- Da.
‎Mă simt prost că am dat buzna așa.
‎Nu-i nimic.
‎- Ce mai faci? ‎- Bine, mersi! Tu?
‎Ești însurat?
‎- Ce? ‎- Văd că ești însurat.
‎Da, Hank e însurat. ‎Donald, adu niște gheață!
‎- Ai copii? ‎- Da, doi.
‎Un băiat și o fată.
‎Să vezi cum joacă tenis băiatul! ‎Mă face de rușine.
‎- Și eu am doi copii. Două fete. ‎- Super!
‎- Ce fac fetele, Alan? ‎- Senzațional.
‎- Da? ‎- Sunt mari figuri.
‎Doamne, le iubesc la nebunie.
‎- De când ești însurat? ‎- De nouă ani.
‎- Îți vine să crezi, Mickey? ‎- Nu.
‎În școală, Mickey ieșea cu nevastă-mea.
‎Vă vine să credeți?
‎Doamne! Scuze!
‎Locuiți în oraș?
‎Da.
‎Într-adevăr.
‎Eu sunt în divorț.
‎- Eu și Larry suntem colegi de apartament. ‎- Da, colegi.
‎Îmi pare foarte rău. Adică...
‎Nu, înțeleg.
‎- Cred că aș mai bea unul. ‎- Desigur. Scuze!
‎Pot să te ajut, Alan?
‎Nu găsesc whisky-ul.
‎E în mâna ta.
‎Ce idiot sunt!
‎- Lasă-mă pe mine. ‎- Mulțumesc.
‎- Pe unde dracu' umblă Harold? ‎- Mereu întârzie.
‎Știi ce nevrotic e când iese în public. ‎Îi ia mult să se pregătească.
‎- De ce? ‎- Ce?
‎De ce îi ia lui Harold mult ‎să se pregătească?
‎Fiindcă e o duduie bolnavă.
‎Alan, să mergem sus să vorbim.
‎Termin ăsta și plec.
‎Haide! Adu-ți și băutura.
‎- Am terminat-o. ‎- Poftim!
‎- Mă scuzați! Coborâm imediat. ‎- Îl găsești aici.
‎- Pe aici, Alan. ‎- Sigur.
‎Ce-a fost asta?
‎- Ce să fie? ‎- Știi tu.
‎- Mai vrei o bere? ‎- Nu.
‎Ești gelos, nu-i așa?
‎Sunt Larry.
‎Tu ești gelos.
‎Donald, pe unde ai mai umblat ‎zilele astea? Nu te-am văzut de mult.
‎Alan...
‎Vreau să-ți explic ceva despre seara asta.
‎Ce e de explicat? Uneori pur și simplu...
‎nu poți invita pe toată lumea.
‎Unii o iau personal, nu și eu.
‎Eu îmi cer scuze că m-am autoinvitat.
‎Nu la asta mă refeream.
‎Amicii tăi par foarte de treabă.
‎Hank e un tip foarte atrăgător.
‎Da.
‎- Cum îl cheamă pe colegul lui? ‎- Larry.
‎Cu ce se ocupă?
‎E artist comercial.
‎Mi-a plăcut și Donald.
‎Singurul care nu mi-a prea plăcut ‎a fost...
‎Cum îl cheamă? Emory?
‎Da, Emory.
‎Nu suport cum vorbește. ‎Mă zgârie pe urechi.
‎Cum vorbește, Alan?
‎Știi tu... genul lui de umor.
‎Uneori e foarte haios.
‎Presupun, dacă ți se par amuzante ‎chestiile astea.
‎Parc-ar fi un fătălău nenorocit.
‎Scuze că am zis asta! N-am vrut.
‎E oribil să spui așa ceva.
‎Știi la ce mă refer, Michael.
‎Recunoaște că e efeminat.
‎- Puțin. ‎- Puțin?
‎E ca un fluture în călduri.
‎Nu mă mir că vă învăța să dansați.
‎Probabil voia să danseze cu voi.
‎Haide, frate! Doar mă știi.
‎Știi părerea mea. ‎Viața ta personală te privește.
‎Nu, nu știam asta despre tine, Alan.
‎Eu...
‎Nu-mi pasă ce fac alții, ‎dacă n-o fac în public
‎și nu-i obligă pe toți să-i suporte.
‎De ce plângeai la telefon?
‎Pot doar să-mi cer iertare ‎că m-am făcut...
‎de râs în halul ăla.
‎Sigur erai supărat, altfel, nu ziceai
‎că vrei să mă vezi, că trebuie.
‎- Te rog. ‎- E ceva între tine și Fran?
‎Chiar trebuie să plec.
‎Ce cauți la New York?
‎- Am întârziat la cină. ‎- Ce cină? Unde te duci?
‎- Aia e baia? ‎- Da.
‎Scuze!
‎Ce se petrece aici? Mary, nu-ntreba.
‎Hank, vino lângă noi!
‎Iată o sugestie interesantă. ‎A cui e ideea?
‎A mea.
‎Se referă la conversație.
‎- Unde-s celelalte pahare de vin? ‎- Mă mișc cât pot de repede, stăpâne.
‎- În sănătatea ta! ‎- Să mă pupi!
‎În sănătate?
‎- Unde e domnul? ‎- La baie.
‎Mai rezistați cinci minute, ‎că pleacă imediat.
‎În sfârșit!
‎Mulți ani trăiască
‎La mulți ani
‎Harold să trăiască ‎La mulți ani
‎Tu cine dracu' ești?
‎Ea e cadoul meu pentru Harold. ‎A venit mai devreme.
‎Ăsta nu e Harold, idiotule!
‎Ai zis că cine răspunde la ușă.
‎La miezul nopții. Trebuia să fie ‎cowboy-ul de la miezul nopții.
‎Parc-ar face parte din corul ‎unui musical ‎Oklahoma ‎ieftin!
‎La miezul nopții, ‎și trebuie să-i cânți persoanei potrivite.
‎Ți-am zis ‎că Harold are păr negru des și creț.
‎Ăsta e, practic, chel.
‎Mersi și hai sictir!
‎Bine că n-am deschis eu!
‎Nu e așa des, nici așa negru.
‎Am uitat. Voiam să ajung prin baruri ‎la miezul nopții.
‎Stilat până la capăt.
‎Cum adică „prin baruri”?
‎Te-am plătit pentru toată noaptea.
‎M-am rănit la spate la antrenament. ‎Voiam să mă culc devreme.
‎Îmi pare rău. Ce s-a întâmplat?
‎Am alunecat în timpul tracțiunilor, ‎am căzut și mi-am luxat spatele.
‎Nu se fac tracțiuni pe tocuri!
‎N-ar trebui să fac tracțiuni. ‎Nu mă pot ține bine.
‎Nu te poți ține. ‎Pe vremea mea mi se spunea „mânuță”.
‎Cine mai ține minte de atunci?
‎- Ce scrie pe felicitare? ‎- Poftim. Citește.
‎„Dragă Harold, bum-bum! Ești în viață.”
‎„Acum, culcat și fă pe mortul!”
‎„La mulți ani! Emory.”
‎Poezie curată, Emmy.
‎Cu obișnuitul tău bun gust.
‎Ești foarte conservator, ‎te opui unui panou din Times Square.
‎Șase, vine măicuța mondenă.
‎Rahat! Fir-ar să fie, Emory.
‎Am plecat. Mersi pentru băutură, Michael!
‎Cu mare plăcere. Ne vedem mâine?
‎Nu. Cred că voi fi tare ocupat. ‎Poate chiar mă-ntorc la Washington.
‎Ai o întâlnire grea în Lafayette Square?
‎- Poftim? ‎- Emory.
‎Las-o baltă!
‎Tu ești Harold?
‎Nu, nu e Harold. E pentru Harold.
‎- La revedere, Hank! Mi-a părut bine. ‎- Și mie, Alan.
‎Dacă vii la Washington, îți prezint soția.
‎Ar fi frumos. Nu-i așa, Hank?
‎Da, sigur le-ar plăcea să-l cunoască...
‎S-o cunoască.
‎Am o problemă cu pronumele.
‎Câți de S sunt în cuvântul „pronume”?
‎Ce-ar fi să mă pupi undeva? Încă un S.
‎Ce-ar fi să mi-o sugi?
‎Ce, nevastă-ta are falca înțepenită?
‎Poponarule! Cadână!
‎- Emory! ‎- Măscăriciul dracului!
‎Jegosule! Te omor, nenorocitule!
‎Poponar nenorocit! Poponarule!
‎- Gheață! ‎- Nebunule!
‎Ce dracu' te-a apucat?
‎Liniștește-te!
‎Ți-a spart buza, iubire. Larry?
‎Poftim!
‎- Iisuse! ‎- Fir-ar!
‎Așteaptă lângă cadouri!
‎Harold! La mulți ani!
‎Ai ajuns la timp pentru spectacol.
‎După cum vezi, a-nceput.
‎Auzi, el e Harold.
‎Mulți ani trăiască
‎La mulți ani ‎Harold să trăiască
‎La mulți ani
‎Ce dracu' e așa amuzant?
‎Viața.
‎Viața e o explozie de râs nenorocită. ‎Mai ții minte viața?
‎- Ești drogat. ‎- La mulți ani, Harold!
‎Ești drogat și ai întârziat.
‎Trebuia să ajungi aici ‎între 20.30 și 21.00.
‎Știi ce sunt, Michael?
‎Sunt o zână evreică urâtă, ‎ciupită de vărsat, de 32 de ani...
‎și, dacă-mi ia un timp să mă adun
‎și dacă fumez niște iarbă ‎înainte să-mi fac curaj
‎să-mi arăt fața în lume...
‎atunci nu e treaba nimănui, doar a mea!
‎Tu cum te simți în seara asta?
‎La mulți ani, Hallie!
‎- Ce-ai pățit? ‎- Nu întreba.
‎Ți se învinețesc buzele. ‎Parc-ai fi lins în fund un om de zăpadă.
‎M-a lovit boul ăsta simandicos.
‎Ai grijă, Emory. Îl enervezi vorbind așa.
‎Ea cine e?
‎Ea cine a fost?
‎Ea cine speră să fie?
‎Cine știe? Cui îi pasă?
‎Îl cheamă Alan McCarthy.
‎Celebrul amic din facultate? ‎E surpriza din partea ta, Michael?
‎Cred că Alan s-a ales cu surpriza.
‎- După cum vezi, a rămas fără grai. ‎- Sper că e șocată! E o bestie!
‎E și ziua lui?
‎- El e surpriza ta. ‎- Apropo de bestii.
‎De la mine pentru tine. Îți place?
‎Chipul și trupul sunt interesante,
‎dar îmi provoacă repulsie, ‎că nu poate vorbi inteligent despre artă.
‎Da, mare păcat, nu?
‎- N-aș putea iubi un om ca el. ‎- Cine ar putea?
‎Eu și tu am putea.
‎Mary, e superbă.
‎O fi ea proastă, dar e a ta.
‎Cadoul meu e o surpriză excelentă. ‎Abia aștept să-l iau.
‎Te-aș săruta, ‎dar nu vreau să mă mânjesc cu sânge.
‎Uită-te la bluza mea!
‎Să-ți vezi fața!
‎Hai, Emory. Să te curățăm. ‎La mulți ani, Harold!
‎Mersi, iubire!
‎- Bluza e distrusă. ‎- Ia una din dormitor.
‎Cea de pe jos e din vigonie.
‎Încă o zi de naștere cu lumea.
‎O sticlă de Pouilly-Fuissé rece, ‎cumpărată special pentru tine, puștiule.
‎Pisicuță, totul e iertat. Poți rămâne.
‎Nu, poți rămâne, ‎dar n-am iertat chiar tot. Noroc!
‎Cine l-a invitat pe Făt-Frumos ‎la ziua mea?
‎Nu există coincidențe.
‎Pe el cine l-a invitat?
‎Vinovat!
‎Trebuie să ai mereu un ajutor, nu-i așa?
‎Nu plec.
‎Mi-e rău. Cred că o să vomit.
‎Mai zi o dată, ‎și-mi dispare pofta de mâncare.
‎Ușurel. Pas cu pas.
‎Nu sunt pregătit de prim-plan, ‎dle DeMille.
‎Și nu voi fi ‎în următoarele două săptămâni.
‎Doamne! Iar e pe urmele mele!
‎- E bolnav. ‎- Da, la cap.
‎Mary, du-mă acasă. ‎Reginele astea-s țăcănite.
‎Trag un cui.
‎- Mai vrea cineva? ‎- Mersi mult. Nu.
‎Nu, mulțumesc.
‎Dar tu, Tex?
‎Da.
‎Michael, am lăsat caserola în cuptor. ‎Poți s-o scoți când vrei.
‎Nu pleci.
‎- Oricum n-aș mânca acum. ‎- Eu o să mănânc până mi se face rău.
‎Am zis că nu pleci.
‎Feriți-vă de gay-ul ostil.
‎Când e treaz, e periculos. ‎Când bea, e letal.
‎- Nu-l ascultați. ‎- Sunt lihnit, Em.
‎Sunt pregătit pentru lazanele tale ‎cu opium, în stil Alice B. Toklas.
‎Serios?
‎Ce mă bucur! ‎Poate o servesc înainte să plec.
‎Nu pleacă nimeni nicăieri.
‎Mâine o să ai un ghinion ‎cum n-ai mai văzut.
‎Fă un opt cu aia.
‎Eu trag un cui. Tu doar tragi.
‎- Michael? Ai niște spray? ‎- De păr?
‎Trebuie să-i ții capul, nu să-l coafezi.
‎Spray odorizant.
‎E un tub de spray floral ‎deasupra veceului.
‎Mersi!
‎Țin iarba în dulapul cu medicamente, ‎într-o cutie de leucoplast.
‎Cică e locul cel mai sigur.
‎Dacă vin copoii, te încui în baie ‎și o arunci în veceu.
‎Ești foarte precaut.
‎E mai bine decât unde o țineam eu. ‎Într-un borcan de oregano, pe raft.
‎Tot uitam și o drogam pe scorpia ‎de maică-mea cu salată, dar îi place.
‎La orice oră vine la masă, ‎chiar și la micul dejun, zice:
‎„Să mâncăm o salată!”
‎Ești genul ‎care-și mișcă buzele când citește.
‎Genul care zice așa ceva în saună: ‎„E destul de cald pentru tine?”
‎Nu folosesc sauna când merg la sală.
‎Nu e bine după antrenament. Te face praf.
‎După ce ți-ai rupt spatele încercând ‎să te umfli ca un câine otrăvit?
‎- Da. ‎- Ai dreptate, Harold.
‎Nu doar că nu știe ‎să discute inteligent despre artă,
‎ci nici măcar nu poate urmări frazele.
‎Dar e superb.
‎Are o frumusețe naturală anormală.
‎- Nu că asta ar însemna ceva. ‎- Nu-nseamnă totul.
‎Continuă să-ți spui asta ‎în timp ce-ți cade părul.
‎Nu că n-ar fi natural ‎să-ți cadă părul la o anumită vârstă.
‎Gay-i sunt mai răi decât femeile ‎când e vorba de vârstă.
‎Cred că viața lor s-a încheiat ‎la 30 de ani.
‎Frumusețea fizică nu e așa importantă.
‎Sigur că nu. Cum să fie?
‎E doar în ochii privitorului.
‎Și e superficială. Să nu uiți asta.
‎Nu, n-am uitat asta deloc.
‎E superficială și e trecătoare.
‎E îngrozitor de trecătoare.
‎Cât ține? 30, 40 sau 50 de ani, cel mult?
‎Da, păcat de fața bietului băiat.
‎E tragic.
‎E blestemat.
‎Cum s-ar putea compara frumusețea lui ‎cu sufletul meu?
‎Deși nu mi-am văzut niciodată sufletul,
‎înțeleg de la rabinul maică-mii ‎că e senzațional.
‎Eu, însă, nu-l pot vedea
‎și, dacă aș putea, ‎l-aș vinde într-o clipită
‎pe niște frumusețe ‎inutilă și superficială.
‎Iartă-l, Doamne, că nu știe ce face.
‎Michael, mă omori cu zile.
‎Nu știi de ce parte ești.
‎Dacă cineva zice ceva pro-religie, ‎ești împotrivă.
‎Dacă Îl neagă pe Dumnezeu, ești împotrivă.
‎S-ar spune că ai o problemă în zona asta.
‎Nu poți trăi nici cu ea, nici fără ea.
‎E fierbinte, dați-vă!
‎Știi ceva? ‎Ai putea fi ucis cu foarte puțin efort.
‎Ții cu dinții de marea poliță de asigurare ‎numită biserică.
‎Exact, cred în Dumnezeu.
‎Și, dacă se dovedește ‎că de fapt nu există, nu pierd nimic.
‎Dar, dacă se dovedește că există, ‎m-am scos.
‎Harriet Ipocrita, asta ești.
‎Da. Sunt un catolic depravat
‎care se îmbată, păcătuiește toată noaptea ‎și merge la slujbă a doua zi.
‎Depinde ce crezi că e păcatul.
‎Tacă-ți gura cu gust de mentă ‎și treci înapoi la bucătărie!
‎Zi ce vrei. Dar nu mă lovi.
‎E mai mare decât o grisină?
‎Stă întins puțin.
‎- Cum miroase baia? ‎- Mai bine.
‎Înainte mirosea a vomă.
‎Acum miroase a vomă ‎în stratul cu gardenii.
‎Cina e servită!
‎Ce dorești, uriașule?
‎Pe Alan McCarthy, cu maioneză!
‎Em, arată fabulos.
‎Aș fi bun de nevastă.
‎- Ce e? ‎- Lazane.
‎Parcă ar fi ‎spaghete cu chiftele terciuite.
‎A stat la saună.
‎- Da? ‎- Doamne!
‎„Parc-ar fi ‎spaghete cu chiftele terciuite.”
‎Da, Harold, de invidiat.
‎Spre deosebire de tine, ‎care știi atâtea despre arta culinară.
‎Povestitor, gurmet, trol.
‎- E bună. ‎- Îți place? Mănâncă!
‎Umple-ți gura, să nu poți vorbi.
‎Te ambalezi.
‎- Vin? ‎- Nu, mulțumesc.
‎Hai, puștiule. Forțează-te!
‎Bea puțin vin ordinar, ‎ca să speli pastele deprimate.
‎Somelier, cunoscător, porc.
‎Tu nu mănânci?
‎Nu, mă doare buza prea tare. ‎Îi duce cineva o farfurie lui Alan?
‎Sacul de box s-a transformat ‎în infirmieră.
‎Îți place, Hallie?
‎O să-mi mai pun, ‎poate chiar de vreo cinci ori.
‎Sunt disperat să nu slăbesc.
‎Ești paranoic în legătură cu toate.
‎Da? Ce-ar fi să nu-mi spui asta?
‎Te înfometezi toată ziua,
‎ca să te poți îndopa la o singură masă,
‎apoi te plângi că ești gras și urât,
‎când, de fapt, nu ești mai gras ‎sau mai slab decât altădată.
‎- Paranoico! ‎- Minunat, Emory.
‎Connie Caserolă. Niciun deranj. ‎Mary, nu întreba!
‎Și întârzierea asta patologică ‎e nebunie curată.
‎Te ambalezi!
‎Stai în fața oglinzii din baie ore în șir
‎înainte să poți ieși pe stradă
‎și nu arăți altfel ‎după Dumnezeu știe câte aplicări
‎de Dumnezeu știe câte alifii, ‎unguente, creme și măști.
‎Am tenul stricat. Ce pot să zic?
‎Cine n-ar avea, ‎după ce ia penseta cu bună știință
‎și-și mutilează porii?
‎Nu mă mir că ai găuri în față,
‎după ce te-ai măcelărit singur ani în șir.
‎Regele porcilor.
‎Da, ai cicatrici pe față, ‎dar nu sunt așa nasoale.
‎Și, dacă ai sta cuminte,
‎nu ți-ai mai face și altele.
‎Vrei să-ți fac complimente, nu-i așa, ‎fiindcă ești așa sincer?
‎Fiindcă ești prietenul care-mi spune ‎ce nu-mi spun ceilalți,
‎scroafă odioasă!
‎Și pilulele!
‎Harold strânge, pune deoparte
‎și depozitează barbiturice ‎de un an de zile,
‎ca o veveriță nenorocită.
‎Sute de pilule de pentobarbital ‎și de secobarbital.
‎Toate pentru a se pregăti
‎și a anticipa lunga iarnă a morții sale.
‎Îți spun de pe acum, Hallie. ‎Când o să vină clipa, n-o să ai curajul.
‎Nu e mereu ca-n piesele de teatru.
‎Nu toți gay-i își pun capăt zilelor ‎la finalul poveștii.
‎O fi adevărat ce spui.
‎Vom afla în timp, fără îndoială...
‎dar între timp ai omis un detaliu.
‎Cosmeticele și astringentele ‎sunt plătite...
‎baia e plătită,
‎penseta e plătită
‎și pilulele... sunt plătite.
‎Mulți ani trăiască
‎Iisuse!
‎La mulți ani
‎Harold să trăiască
‎La mulți ani
‎Ești drăguț.
‎Suflă în lumânări, Mary, ‎și pune-ți o dorință!
‎Suflă în lumânări, Laura!
‎- E o tânără de 32 de ani! ‎- Doamne!
‎- Acum trebuie să deschizi cadourile. ‎- Începe cu ăsta!
‎Cadouri! Unde e felicitarea?
‎Aici.
‎- De la Larry. ‎- Larry.
‎De ce ai pus-o pe spate?
‎E de vis! Îmi place la nebunie, Larry.
‎- Ce e? ‎- Actul de proprietate pentru Boardwalk.
‎Artă pop gay.
‎Larry, e tare. Îl agăț cum ajung acasă.
‎- Bine. ‎- Mergi la agățat în Atlantic City?
‎Cu cât l-ai plătit?
‎- A fost un chilipir. ‎- Nu sunt un chilipir. Am costat 20$.
‎Și ce faci de 20$?
‎Mă străduiesc.
‎Ce pulover elegant!
‎- Mulțumesc, Hank. ‎- Îl poți returna și schimba cu altceva.
‎Nu, ăsta mi se pare... elegant.
‎- Cine vrea tort? ‎- Toată lumea?
‎- Eu nu vreau. ‎- Mersi!
‎Bernard! Divin!
‎Priviți, genunchiere cu ștrasuri.
‎Și monogramă.
‎Bernard, ești un fandosit!
‎Mulțumesc, Michael.
‎Ce?
‎- Cu plăcere. ‎- Ce e, Harold?
‎E o fotografie cu el, ‎într-o ramă de argint.
‎Are o inscripție gravată și data.
‎Ce scrie?
‎Ceva personal.
‎Bernard, ce zici de puțină muzică, ‎să înveselim atmosfera?
‎- Bine. ‎- Da, am chef de dans.
‎Hai, Michael!
‎Nu, mersi! Eu pot doar să conduc.
‎- Te urmez. ‎- Stau să beau.
‎Haide, Tex!
‎E rândul tău.
‎Rahat!
‎- Michael! ‎- Ajutați-mă să strâng!
‎Du-te! Haide!
‎Vino aici, puștiule!
‎Închideți ușile!
‎- Grăbiți-vă! ‎- Închide ușa!
‎- Hai, băieți! ‎- Haideți înăuntru!
‎Intrați nabii odată!
‎Doamne!
‎M-am făcut leoarcă.
‎Ia un prosop. Să nu uzi mobila!
‎- Poftim un prosop. Șterge-te! ‎- Iisuse, Michael!
‎Mersi, Michael!
‎Vrei să dansezi?
‎Ivana cea Groaznică s-a întors.
‎Bună, Alan. Te simți mai bine?
‎Nu. Alan, nu.
‎Așa cum se spune în Sudul Îndepărtat, ‎nu pleca pe vremea asta urâtă.
‎N-o să găsești un taxi.
‎Te-ai ambalat de tot.
‎Ai ratat tortul și deschiderea cadourilor,
‎dar încă ai noroc.
‎Ai ajuns la timp pentru un joc.
‎E timpul să ne jucăm.
‎Michael, de ce nu-l lași să plece?
‎Poate să plece dacă vrea.
‎Dar nu înainte să jucăm un mic joc.
‎Ce joc? Gin cu vedete de film?
‎Nu. E prea de poponari pentru Alan. ‎Nu s-ar pricepe.
‎Ce-ai vrea să joci, Michael? ‎Jocul Adevărului?
‎Drăguț, Hallie.
‎Sau ai vrea să joci Crimă?
‎- Vi-l mai amintiți, nu-i așa? ‎- Foarte drăguț.
‎Parcă sunt asemănătoare.
‎Au aceleași reguli: ucizi pe cineva.
‎- Mickey, eu plec. ‎- Rămâi pe loc!
‎Michael, lasă-l să plece.
‎Chiar nu vrea.
‎Dacă ar fi vrut, ar fi plecat demult
‎sau nici n-ar mai fi venit.
‎- Mickey. Nu mă simt... ‎- Mă cheamă Michael.
‎Mă numesc Michael.
‎Să nu-i spui „Mickey” ‎unuia pe care-l cheamă Michael.
‎Pe noi, cei care ne numim Michael, ‎ne enervează rău.
‎Dacă nu crezi, încearcă.
‎Scuze. Eu...
‎Nu pot să gândesc.
‎Poți să gândești.
‎Să pleci, asta nu poți.
‎E ca un accident pe autostradă.
‎Nu te poți uita, ‎dar nici nu poți întoarce capul.
‎Cine joacă cu Alan și cu mine? Toți?
‎- N-am de gând să joc. ‎- Nici eu.
‎Nu toți sunt participanți în viață.
‎Sunt mereu cei ‎care stau pe tușă și se uită.
‎- Care e jocul? ‎- E simplu.
‎Fiecare dintre noi trebuie ‎să-i dea telefon
‎acelei persoane pe care crede ‎că a iubit-o cu adevărat.
‎- Eu nu joc. ‎- Ba joci.
‎Ai vrea să joc, nu-i așa?
‎Oare pe cine ai suna, ‎după toate discursurile simandicoase?
‎Pe cine ai suna, Hank? Pe mine?
‎Se pare că sunt probleme în paradis.
‎Dacă nu sunt, sigur le poți isca tu.
‎Și tu pe cine ai suna?
‎Nu cred nicidecum că pe mine.
‎Sau că ar fi suficient un telefon.
‎Trei interurbane. ‎Dumnezeu știe câte urbane.
‎- Mă bucur că nu plătesc eu factura. ‎- Taci!
‎Nicio grijă. Nici Michael nu plătește.
‎Uite cum funcționează. ‎Dacă dai telefon, primești un punct.
‎Dacă cel pe care-l suni răspunde, ‎mai primești două puncte.
‎Dacă răspunde altcineva, primești unu.
‎Și, dacă nu răspunde nimeni...
‎te-ai ars.
‎Te-ai ars dacă suni.
‎Când la capătul firului ‎e cel pe care l-ai sunat,
‎dacă îi spui cine ești, ‎primești două puncte. Apoi...
‎Dacă îi spui că-l iubești,
‎mai primești un bonus de cinci puncte.
‎Odios.
‎Așadar, poți primi maximum zece puncte ‎și minimum unu.
‎Sau zero, dacă știi cum să procedezi.
‎Hank, plecăm?
‎I-auzi!
‎Nu înțelegi, Alan. Nu pot.
‎Tu poți, dar eu nu pot.
‎Dacă nu înțelege, explică-i.
‎- Îi explic eu. ‎- M-așteptam.
‎Hank și Larry sunt iubiți, Alan.
‎Nu sunt colegi de cameră.
‎- Colegi de pat, iubiți. ‎- Michael.
‎Niciun bărbat nu are coleg de cameră ‎la 40 de ani.
‎Dacă nu sunt iubiți, sunt surori.
‎- Hank are peste 40 de ani. ‎- Tu mai ai pu'in.
‎Hank.
‎Da, Alan. Eu și Larry suntem iubiți.
‎Dar...
‎Ești însurat.
‎Iisuse Hristoase!
‎Cred că ai spus ce nu trebuia.
‎Nu-ți place ideea asta demodată?
‎Dacă un bărbat e însurat, ‎automat e heterosexual.
‎Alan, Hank joacă în ambele tabere... ‎cu o preferință clară.
‎Acum... cine sună primul?
‎- Emory? ‎- Tu, Bernard.
‎- Nu vreau. ‎- Hai, sună-l pe Peter Dahlbeck.
‎- Pe el ai vrea să-l suni, nu? ‎- Peter Dahlbeck?
‎Băiatul din Detroit căruia mama ‎lui Bernard i-a fost spălătoreasă
‎de când era un negru mititel.
‎Și eu am lucrat pentru ei...
‎după școală și în fiecare vară.
‎L-am iubit toată viața.
‎Dar el nici nu știa că exist.
‎În plus, e hetero.
‎Nu s-a întâmplat nimic între voi?
‎Au făcut-o în sfârșit într-o noapte, ‎după un chef cu băutură, la piscină.
‎Cu vinul potrivit și muzica potrivită, ‎puțini sunt cei care nu sunt curioși.
‎După aceea, ne-am dus să înotăm.
‎Goi, pe întuneric, ‎cu luna care se reflecta în apă.
‎Ce romantic!
‎A doua zi, ‎i-ai dus cafeaua și o aspirină pe tavă.
‎Știu că mi-am făcut griji toată dimineața ‎că voi da ochii cu el,
‎dar el s-a prefăcut ‎că nu s-a întâmplat nimic.
‎Trebuie să fi fost așa beat, ‎că nu și-a amintit nimic.
‎Ca să vezi ce chestie!
‎Iar acum, pentru zece puncte, ‎sună-l pe mincinosul ăla.
‎Știi numărul?
‎Sigur, s-a întors la Grosse Pointe, ‎locuiește acasă.
‎S-a despărțit de a treia nevastă.
‎- NR sau OT? ‎- Ce?
‎Limbaj de centrală. ‎Adică „nu răspunde” sau „ocupat”.
‎Nici n-a stat să afle.
‎Hai, Bernard. Ridică receptorul.
‎Știi că vrei să-l suni. Știi, nu-i așa?
‎Dă-i drumul!
‎Te roade curiozitatea acum. Haide, sună-l!
‎Fă-o!
‎- Alo? ‎- Un punct.
‎Cu cine vorbesc?
‎- Dnă Dahlbeck. ‎- Un punct.
‎Sunt Bernard.
‎Băiatul lui Francine.
‎Fiul, nu băiatul.
‎Bine, mulțumesc.
‎Dnă Dahlbeck, Peter e acasă?
‎Înțeleg.
‎Rahat!
‎Nu.
‎Nu. Nu e nimic important.
‎Voiam doar să-i spun că...
‎Să-i spun doar că...
‎Îl iubesc... și l-am iubit mereu.
‎Că mi-a părut foarte rău ‎să aud de el și soția sa.
‎Niciun punct.
‎Mama mi-a scris.
‎Da, este. Chiar este. Ei bine...
‎Spuneți-i, vă rog, ‎că am sunat și am zis că...
‎Că...
‎Mi-a părut foarte rău să aud
‎și sper să se rezolve totul.
‎Noapte bună!
‎La revedere!
‎În total, două puncte.
‎- Groaznic. Următorul! ‎- Ești bine?
‎De ce am sunat?
‎De ce am făcut asta?
‎- Unde era? ‎- La o întâlnire.
‎Haide, Emory.
‎Dă-i bătaie!
‎Aș dori un număr, vă rog.
‎În Bronx.
‎Un anume Delbert Botts.
‎Un anume Delbert Botts? Câți pot fi?
‎Acum aș vrea să nu fi sunat.
‎Nu, numărul de acasă, vă rog.
‎Mulțumesc.
‎Aș vrea să nu mă mai ia cu „doamnă”.
‎Mâzgălește-mi telefonul, fără nicio jenă!
‎Iese cu scuipat.
‎Ca multe alte lucruri.
‎Cine dracu' e Delbert Botts?
‎Singurul om pe care l-am iubit. ‎Pe el ai zis să-l sun, nu?
‎Exact!
‎Cum să-l iubești pe unul ‎cu un nume ca ăla?
‎Da, Emory, cum naiba să iubești pe unul ‎cu un nume ca ăla?
‎N-ar arăta bine pe o rezervare. Nu, Alan?
‎Recunosc, n-are un nume prea inspirat, ‎dar e...
‎absolut superb.
‎L-am iubit din prima clipă ‎în care l-am văzut...
‎adică din clasa a cincea,
‎când el era a douăsprezecea.
‎Apoi a plecat la facultate
‎și, când a terminat, eu eram la liceu.
‎Și se făcuse dentist.
‎Și te-ai dus să-ți scoată ‎toți dinții din gură, nu-i așa?
‎Nu.
‎M-am dus doar să mi-i curețe.
‎- N-ar fi trebuit să sun. ‎- Vrei să taci, Bernard?
‎Și du-ți amărăciunea plictisitoare ‎în altă parte. Du-te!
‎Țin minte ‎că l-am privit tot timpul în ochi.
‎Tot voiam să-l mușc de degete.
‎E absolut copleșitor.
‎- Phyllis Falic. ‎- Mă dă pe spate.
‎I-am zis că-mi curăț dinții
‎pentru balul ‎la care eram responsabil cu decorațiunile.
‎I-am zis că e o temă celestă.
‎Decupam stele din staniol
‎și făceam nori din plasă de sârmă ‎și fibră de sticlă.
‎Mary, numai o zână poate ‎să facă ceva frumos.
‎Odată, de Crăciun, ‎mi-am băgat fibră de sticlă sub cămașă.
‎Ce mă mai mânca!
‎Ar fi oribil dacă ți-ai băga în...
‎O să tac.
‎Era logodit cu o idioată pe nume Loraine,
‎a cărei mamă era o scorpie adevărată.
‎Nu devia.
‎Mă rog... Eram praf. Dezastru.
‎Nu puteam să mănânc, să dorm, ‎să stau, să șed, nimic.
‎Până la urmă, l-am sunat și am întrebat ‎dacă ne putem vedea singuri.
‎Evident, n-a fost cea mai bună mișcare.
‎A acceptat.
‎A zis să trec pe la el.
‎Aveam emoții, îmi tremurau mâinile. ‎Nici nu-l puteam privi.
‎Stăteam... și mă uitam în gol ‎și i-am zis pe loc de ce-am venit.
‎I-am zis că vreau să-mi fie prieten.
‎Că n-am avut niciodată un prieten ‎cu care să vorbesc,
‎căruia să-i spun totul ‎și în care să am încredere.
‎I-am cerut să fim prieteni.
‎A zis că s-ar bucura să fim prieteni
‎și, oricând vreau să-l văd sau să-l sun,
‎s-o fac, și ne întâlnim.
‎Mi-a strâns mâna tremurândă ‎și am plecat...
‎în al nouălea cer.
‎Într-un nor făcut de tine.
‎Iar a doua zi ‎i-am cumpărat o brichetă placată cu aur,
‎gravată cu inițialele lui.
‎I-am scris o felicitare: ‎„De la prietenul tău, Emory.”
‎Doar 17 ani și deja făceai cadouri scumpe.
‎Iar în noaptea balului...
‎le-am auzit pe Loraine ‎și pe încă o fată chicotind.
‎Evident, Del îi spusese lui Loraine ‎despre vizita mea și despre cadou.
‎În scurt timp, aflase tot balul.
‎Râdeau și făceau bășcălie.
‎Toată lumea știa că sunt îndrăgostit ‎de dr. Delbert Botts
‎și că-l rugasem să-mi fie prieten.
‎Dar nu știau că-l iubesc...
‎și că aveam să-l iubesc
‎ani de zile după ce-mi vor fi uitat ei ‎micul secret haios.
‎Eu, unul, ‎am nevoie de o injecție cu insulină.
‎- Sună-l! ‎- Nu, Emory.
‎De când îi spui tu ce să facă?
‎Nu! O să regreți. Crede-mă pe cuvânt.
‎Ce am de pierdut?
‎Demnitatea. Asta ai de pierdut.
‎Foarte haios! Îmi place...
‎Îi vorbești despre demnitate,
‎când îl lași să te degradeze constant
‎tratându-te ca pe un sclav.
‎Poate s-o facă, Michael. Și eu pot. ‎Dar tu nu poți.
‎Asta nu e discriminare?
‎Nu-mi place din partea lui, ‎nici din partea mea.
‎Dar mi-o fac singur...
‎și-l las și pe el s-o facă.
‎Îl las s-o facă fiindcă e singurul lucru ‎care-l face să se simtă egalul meu.
‎Am avut amândoi ghinion,
‎dar mi-a mers mult mai bine decât lui, ‎iar el știe asta.
‎Îl las să mă facă sclav ‎ca să-și poată spune că nu e un ratat.
‎Ce frumos din partea ta!
‎E apărarea lui, Michael.
‎Tu ai apărarea ta, dar nu merită rostită.
‎Vreți s-auziți niște glume de salon ‎politicoase din liberalul Sud Îndepărtat?
‎Știți de ce au negrii buzele așa mari?
‎- Fiindcă tot timpul fac așa... ‎- Iisuse, Michael!
‎Dă-mi-l! Lasă-l, Michael.
‎Nu-mi scuipa pe telefon, ‎muiere lașă ce ești!
‎Oi fi eu muiere, dar lașă nu sunt!
‎Bernard...
‎iartă-mă.
‎N-o să-ți mai spun astfel de lucruri.
‎- OT. ‎- E ocupat?
‎Probabil că Loraine vorbește cu maică-sa.
‎Da, Delbert s-a însurat cu Loraine.
‎Îți cedezi rândul. Nu putem aștepta.
‎Văd că nu pierzi vremea.
‎- Pe cine suni? ‎- Pe Charlie.
‎Refuz să-mi cedez rândul. ‎E rândul meu și mă folosesc de el.
‎Așa te vreau, Emory.
‎Lovește aisbergul! Nu-l rata. ‎Lovește-l! Ce mama dracului!
‎Vreau un final de pomină!
‎- Doamne, ce beat sunt! ‎- Ești o regină beată criță.
‎Râde ciob de oală spartă.
‎Eu nu sunt beat. ‎Nu-ți poți da seama dacă sunt beat.
‎- Eu sunt beat. ‎- Și eu.
‎- Sunt criță. ‎- Formează!
‎În anotimpul ăsta sau în oricare altul.
‎Sună. Nu mai e OT.
‎- Alo? ‎- Un punct.
‎Cu cine vorbesc?
‎Cu cine?
‎Cu dr. Delbert Botts?
‎Două puncte.
‎Del, ești chiar tu?
‎Nimeni.
‎Da, nu mă cunoști. ‎Nu ți-ai aminti de mine.
‎Sunt...
‎Sunt un simplu prieten.
‎Un prieten mort de beat.
‎Alo?
‎- A închis. ‎- În total, trei puncte. Conduci.
‎A zis că am greșit.
‎Are dreptate. Toți am greșit.
‎E petrecerea ta, Hallie. Te distrezi?
‎E pur și simplu fabulos.
‎Dar tu? Te distrezi, Emory?
‎Te distrezi la fel de bine ‎cum te așteptai?
‎- E rândul meu. ‎- Îl sun pe Charlie.
‎Nu... Lasă-mă pe mine.
‎Îl suni tu pe Charlie?
‎Nu, Hank.
‎Vreau.
‎Larry.
‎Chiar te rog.
‎Îl sună în locul tău?
‎Charlie sunt toți cei ‎care îl înșel pe Hank.
‎„Cu care” îl înșel pe Hank.
‎Măcelarul, brutarul, lumânărarul.
‎Da! Îi iubesc pe toți,
‎dar Hank refuză să-nțeleagă ‎că trebuie să-i am pe toți.
‎Nu voi fi niciodată genul care se-nsoară.
‎Pe cine suni?
‎Te-ai gândit vreodată
‎că poate Hank face pe la spatele tău ‎ce faci și tu?
‎Ce n-aș da să fie așa! ‎Asta ar face viața mult mai simplă.
‎Pe cine suni?
‎Oricine ar fi, nu stă lângă telefon.
‎- Alo? ‎- Trebuie să fi fost în cadă.
‎- Un punct. ‎- Aș dori să las un mesaj.
‎Nu e acasă. Un punct.
‎Îi spui că a sunat Hank?
‎Da.
‎- Bună seara. Ce faci? ‎- Cine dracu' e?
‎Da, exact. Mesajul e ‎pentru colegul meu de cameră, Larry.
‎Spune-i că am sunat...
‎E de la recepția noastră.
‎...și am zis că-l iubesc.
‎Hank, ți-ai pierdut mințile?
‎M-ai auzit bine. E pentru Larry.
‎De la mine, Hank, exact cum am zis.
‎Te iubesc.
‎Da, mersi.
‎În total, șapte puncte.
‎Hank, conduci, iubire! ‎Ești cu mult înaintea tuturor.
‎De ce, Hank? De ce-ai făcut asta?
‎Fiindcă îl iubesc cu adevărat ‎și nu-mi pasă cine află.
‎- Nu spune asta. ‎- De ce? E adevărat.
‎Mi-am lăsat familia pentru Larry.
‎- Nu vreau s-aud. ‎- Ba vrei.
‎- Spune, Hankola. Spune-i! ‎- Nu vreau s-aud! E dezgustător.
‎- Unii pleacă cu altă femeie. ‎- Înțeleg asta. E normal.
‎Nu merge mereu așa, Alan.
‎Oricât ai vrea și, Dumnezeu mi-e martor,
‎nimeni n-a vrut mai mult decât mine.
‎Chiar am simțit că sunt îndrăgostit ‎de soția mea când ne-am căsătorit...
‎dar mereu mai era ceva.
‎Mereu?
‎Nu știu. Așa cred.
‎Am știut ce sunt încă de la patru ani.
‎Toți au știut mereu asta ‎despre tine, Emory.
‎Și eu am știut mereu.
‎Nu știu când mi-am recunoscut-o ‎prima dată...
‎dar mereu am zis că e altceva ‎sau am negat complet.
‎„Iisuse, ce beat am fost aseară!”
‎A venit o vreme când nu mai puteam ‎să mă mint.
‎M-am tot gândit, ‎dar n-am luat nicio măsură.
‎Prima oară a fost ‎la ultima sarcină a neveste-mii.
‎Locuiam la țară, lângă New Haven. ‎Era o întrunire academică la New York.
‎Soția mea n-avea chef să călătorească. ‎Am venit în oraș singur.
‎În ziua aia, în tren, ‎am început să mă gândesc.
‎Și să mă gândesc.
‎Nu m-am gândit la nimic altceva.
‎Și, la 15 minute după ce am ajuns,
‎am agățat un tip ‎în toaleta din Gara Centrală.
‎Iisuse!
‎Nu mai făcusem așa ceva.
‎Eram speriat de moarte.
‎S-a dovedit a fi un tip cumsecade.
‎Nu l-am mai văzut niciodată.
‎Știi, e amuzant.
‎Nici nu mai știu cum îl chema.
‎După aceea, a fost mai simplu.
‎Repetiția e mama învățăturii.
‎Iar mai târziu...
‎l-am cunoscut pe Larry, ‎la un chef la care eram cu soția.
‎Și au început adevăratele necazuri.
‎Asta a fost acum doi ani.
‎De ce sunt eu mereu cel rău ‎în povestea asta?
‎Dacă nu sunt ‎distrugător căsniciilor fericite,
‎sunt un ticălos ‎cu care e imposibil să trăiești.
‎Vina se transformă în ostilitate.
‎Nu-i așa, Michael?
‎Du-te și înfige-ți penseta-n obraz!
‎M-am săturat până peste cap
‎să-i plângă toți de milă ‎bietului Hank cel împovărat.
‎Larry, toată lumea știe ‎că ai moravuri ușoare.
‎N-am promis niciodată nimic. ‎Nici nu mi-am propus.
‎E dreptul meu să am o viață sexuală ‎fără să mă explic, nici măcar lui Hank.
‎Dacă aceste condiții nu sunt acceptabile, ‎nu mai putem locui împreună.
‎Relațiile numeroase fac parte ‎din cine sunt.
‎Nu doar gay-i sunt depravați.
‎Nu mă refeream la faptul că sunt gay. ‎Și, Emory...
‎Ești cel mai ușuratic om.
‎Nu sunt ușuratic deloc!
‎Nu prin alegere, ci prin fire.
‎De ce s-ar culca cineva ‎cu o stricată ca tine?
‎- Michael! ‎- Cine s-ar da la tine?
‎Îți spun eu cine. Poate doar un fugar ‎de la Institutul Braille.
‎De ce-i permiți?
‎Frumusețea fizică nu e totul.
‎Mulțumesc, Quasimodo.
‎Cum crezi că e să trăiești cu Gestapoul?
‎- Nu pot să respir fără să fiu interogat. ‎- Larry, e rândul tău.
‎M-am săturat de exercițiul ăsta
‎„hai-să-fim-fideli- ‎și-să-nu-ne-mai-uităm-la-altcineva”.
‎Nu merge. Dacă vrei să promiți, fie.
‎Atunci promite și respectă.
‎Dar, dacă ești obligat,
‎eu zic că nimic nu pune capăt unei relații ‎mai rapid.
‎Dă-mi clordiazepoxid sau metamfetamină.
‎Da, libertate, iubire!
‎Ai nevoie de ea. Nu merge altfel.
‎Cei ce-și jură fidelitate veșnică mint.
‎Majoritatea, oricum. Nouăzeci la sută.
‎Se înșală constant ‎și apoi mint de îngheață apele.
‎Regret că nu pot fi așa. ‎Asta îl calcă pe nervi pe Hank.
‎Mai sunt cei 10%.
‎Există o șansă doar cu puțină înțelegere.
‎Am încercat să accept.
‎- Zău! ‎- Am fost de acord.
‎- Cu înțelegerea ta! ‎- Care?
‎Un ‎ménage-à-trois.
‎Mulți cred că asta e soluția, ‎dar nu e genul meu.
‎Eu nu-mi doream!
‎- Cine a propus? ‎- Era un compromis.
‎- Ai acceptat! ‎- N-am acceptat nimic.
‎Ți-ai acceptat propunerea ‎și m-ai informat că am acceptat!
‎Nu înțeleg. Ce e...
‎Te pocnesc!
‎Ménage-à-trois, ‎iubire. ‎Doi e companie, trei e ‎ménage.
‎- La unii ține. ‎- Eu nu sunt pentru terapia de grup.
‎Nu mă identific cu așa ceva.
‎Sunt de modă veche. ‎Îmi plac toți, dar pe rând.
‎Ți-a plăcut Donald ‎ca atracție unilaterală?
‎Da.
‎- I-ai zis? ‎- Nu.
‎A fost evident ‎din clipa în care ai intrat.
‎Ce-au fost brașoavele alea ‎cum că v-ați văzut, dar nu v-ați cunoscut?
‎Nu te uita așa la mine, Hank.
‎Ai flirtat cu scorțosul ăla toată seara.
‎Presupun că vrei s-o facem toți trei.
‎- Am fi împreună. ‎- Raționamentul ăsta mă depășește.
‎Ce fel de înțelegere vrei?
‎Respect!
‎Respect pentru libertatea celuilalt ‎fără a minți sau a te preface.
‎Hank, în felul meu, te iubesc,
‎dar înțelege ‎că, deși vreau să trăiesc cu tine,
‎uneori mai pot fi și alții.
‎Dacă se întâmplă, știu că n-o să-ți spun.
‎Dar, dacă mă întrebi, îți spun.
‎Primește puncte!
‎Ce?
‎I-a zis lui Hank că-l iubește. Ia bonusul.
‎- Nu l-a apelat. ‎- Ba da. Dar n-a folosit telefonul.
‎- Atunci nu primește puncte. ‎- Primește cinci puncte.
‎N-a folosit telefonul. Primește o laie!
‎E pentru tine, Hank!
‎Alo?
‎Un punct.
‎Bună, Hank!
‎Două puncte.
‎Sunt Larry.
‎Încă două puncte.
‎Să știi că te iubesc.
‎Cinci puncte bonus.
‎O să...
‎O să încerc.
‎Și eu.
‎- În total, zece puncte. ‎- Larry câștigă.
‎- N-a fost așa distractiv cum credeam. ‎- Jocul nu s-a terminat.
‎E rândul tău, Alan. ‎Ridică receptorul, voinicule!
‎- Michael, nu. ‎- Nu te băga!
‎Nu ești obligat, Alan.
‎Emory, regret ce am făcut mai devreme.
‎Lasă!
‎Și ne iartă nouă păcatele.
‎Iisuse!
‎Acum sunteți siamezi?
‎Pe cine o să suni, Alan?
‎Nu-ți amintești de nimeni?
‎Cred că asta va fi ultima rundă.
‎Michael, tu nu suni pe nimeni?
‎Cum ar putea? N-a iubit pe nimeni.
‎Oricât ai cugetat ‎E greu să fii colorat
‎Încetează!
‎Dar e și mai greu să fii evreu
‎Doamne, Michael, ‎ești o gazdă fermecătoare.
‎Michael n-are farmec, Donald.
‎Are contra-farmec.
‎- Stai, pleci undeva? ‎- Da, mă scuzați.
‎O să ratezi finalul jocului.
‎Cu puțin noroc, ‎nu mai cobor până nu se termină.
‎Ce crezi că se întâmplă sus, Alan?
‎Ce-ți închipui că fac Larry și Hank sus?
‎Orice ar face, nu rănesc pe nimeni.
‎Și-și văd de treabă.
‎Da, vezi-ți și tu, Harold. Te previn.
‎Serios?
‎Mă previi?
‎Pe mine?
‎Sunt Harold.
‎Sunt sigurul pe care nu-l previi, Michael,
‎fiindcă noi doi ne potrivim.
‎Și ne purtăm cu mănuși unul cu celălalt,
‎fiindcă ne cunoaștem mult prea bine.
‎Cunosc jocul ăsta al tău.
‎Îl cunosc prea bine și-l joc foarte bine.
‎Și tu îl joci foarte bine, dar știi ceva?
‎Sunt singurul mai bun decât tine.
‎Te pot înfrânge, nu mă provoca.
‎Eu te previn.
‎Ești haios, Hallie.
‎Ești nostim. Nu-i așa că e comic, Alan?
‎Sau, cum ai zice tu: ‎„Nu-i așa că e amuzant?”
‎E un poponar amuzant, nu?
‎Sau, cum ai zice tu, un bizar.
‎Așa l-ai făcut pe Emory. ‎Un bizar, un fătălău.
‎Doamne, ce vocabular învechit ai!
‎Mă mir ‎că n-ai zis „sodomit” sau „pederast”.
‎Lasă-mă să te pun la curent.
‎Ai auzit vreodată ‎termenul „regină încuiată”?
‎Știi ce înseamnă?
‎Știi ce înseamnă „să nu te fi declarat”?
‎Dacă insinuezi că aș fi homosexual, ‎îți pot spune că greșești.
‎Oare?
‎Și Justin Stuart?
‎Ce-i cu el?
‎Erai îndrăgostit de el, asta e.
‎Și pe el o să-l suni.
‎Eu și Justin eram prieteni buni. ‎Asta e tot.
‎Justin spune ‎că prietenia aia era destul de pasională.
‎Cum adică?
‎Te-ai culcat cu el în facultate ‎de câteva ori.
‎- Nu-i adevărat. ‎- De câteva ori.
‎O dată, e tinerețea. ‎De două ori, e o fază, poate.
‎De mai multe ori, îți place.
‎- Nu-i adevărat. ‎- Ba da!
‎Fiindcă Justin Stuart e homosexual!
‎Vine la New York ocazional și mă sună.
‎L-am dus la petreceri.
‎Larry a fost cu el o dată ‎și mi-a povestit totul despre tine.
‎Atunci te-a mințit.
‎Erai obsedat de Justin.
‎Numai despre el vorbeai ‎de dimineața până seara.
‎Ai început să vorbești ‎și despre Hank la fel, sus.
‎„Ce tip arătos!” Tot rahatul ăla evident.
‎Am zis că e atrăgător. Atât.
‎De câte ori trebuie s-o spui?
‎De câte ori trebuia s-o spui ‎despre Justin?
‎Ce tenismen bun era, ce dansator bun era,
‎ce corp frumos avea, ce inteligent era,
‎ce amuzant era, ‎cum erau toate fetele nebune după el,
‎ce prieteni apropiați erați!
‎Am fost prieteni apropiați. Atât.
‎Era evident.
‎Și când o făceați pe lângă Fran ‎era de-a dreptul jenant.
‎- Sigur și ea se îndoiește de tine. ‎- Justin a mințit.
‎Dacă ți-a zis asta, a mințit.
‎Ar spune orice despre mine, să se răzbune.
‎N-a acceptat că l-am părăsit.
‎Ai pus capăt prieteniei, Alan...
‎fiindcă n-ai suportat adevărul ‎despre tine însuți.
‎Puteai să te culci cu Justin ‎cât timp el se mințea pe el
‎și tu te mințeai pe tine.
‎Amândoi ieșeați cu fete, ‎ziceați că sunteți bărbați
‎și vă spuneați „doar prieteni apropiați”,
‎dar Justin a trebuit să fie sincer, ‎iar tu n-ai suportat.
‎- N-ai suportat și... ‎- Nu.
‎...ai distrus prietenia, ‎dar și pe prietenul tău.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎Justin n-a înțeles niciodată ‎cu ce a greșit de l-ai părăsit.
‎- S-a învinovățit. ‎- Nu.
‎Ba da, până a aflat cine e.
‎- Și ce e. ‎- Ba nu!
‎Dar își amintește și azi cum l-ai tratat.
‎- Ce cicatrici i-ai provocat. ‎- Nu.
‎Pune mâna și sună-l pe Justin.
‎Nu.
‎Vreau să-l suni și să-i ceri iertare.
‎Să-i spui ce trebuia să-i fi spus ‎cu ani în urmă.
‎- A mințit. Nu e nimic adevărat! ‎- Sună-l!
‎Bine, formez eu.
‎Ce săritor ești!
‎Dă-mi-l!
‎Alo?
‎Un punct.
‎Sunt Alan.
‎Două puncte.
‎- Da. Eu sunt. ‎- E Justin?
‎Te-am surprins.
‎Cred și eu, după atâta timp. ‎Încă două puncte.
‎Sunt la New York.
‎Da, eu...
‎Nu-ți explic acum, doar...
‎te-am sunat să-ți spun...
‎Că te iubesc. Fir-ar să fie, te iubesc!
‎Te iubesc.
‎Primești bonusul afurisit. ‎În total, zece puncte. Potul!
‎Te iubesc și te implor să mă ierți.
‎Dă-mi-l!
‎Justin, ai auzit ce-a zis nenorocitul?
‎Fran.
‎Nu, sigur că știam că ești tu.
‎Ce mai faci?
‎Da.
‎Da, mi-a spus totul.
‎Nu, nu-mi mulțumi.
‎Te rog, nu-mi mulțumi.
‎Ți-l dau înapoi pe el.
‎Salutări copiilor.
‎Dragă, iau primul avion.
‎Da, și mie îmi pare rău.
‎Te iubesc foarte mult.
‎Mulțumesc, Michael.
‎Cine a câștigat?
‎A fost egalitate.
‎E rândul meu.
‎Michael, cine nu e gata îl iau cu lopata!
‎Ești un tip trist... și jenant.
‎Ești homosexual și nu vrei să fii...
‎dar nu poți schimba asta.
‎Nici prin rugăciunile tale ‎către Dumnezeu...
‎nici prin psihanalizele pe care le poți ‎cumpăra în anii pe care-i mai ai de trăit.
‎S-ar putea foarte bine să aflăm într-o zi ‎cum e să duci o viață de heterosexual...
‎dacă-ți dorești cu disperare...
‎dacă urmărești asta ‎cu fervoarea cu care anihilezi.
‎Dar o să fii mereu și homosexual.
‎Mereu, Michael.
‎Mereu.
‎Până în ziua morții tale.
‎Prieteni...
‎vă mulțumesc pentru o petrecere cu stil ‎și un cadou excelent.
‎E tocmai ce-mi trebuia.
‎Bernard, mulțumesc.
‎Îl duci tu acasă?
‎Nu-ți face griji pentru ea. ‎Mă ocup eu de tot.
‎Mă bucur că te-am văzut.
‎Noapte bună, Harold!
‎- Ne mai vedem. ‎- Da.
‎La un an după Șavuot?
‎Haide, Tex. Să mergem la mine.
‎Ești bun la pat?
‎Păi... încerc să dau dovadă de afecțiune.
‎Mă ajută să nu mă simt ca o târfă.
‎Michael, mersi pentru râsete.
‎Te sun mâine.
‎Hai, Bernard. E timpul să mergem acasă.
‎Mary, grea mai ești!
‎De ce am sunat?
‎- De ce? ‎- Mulțumesc, Michael.
‎- Noapte bună, Donald! ‎- Noapte bună!
‎Te duc la o cafea și totul o să fie bine.
‎Cu grijă.
‎Donald?
‎- Donald? ‎- Michael?
‎- Doamne, ce-am făcut? ‎- Iisuse, Michael!
‎- Doamne! ‎- Michael, nu sunt...
‎Nu!
‎- Stai! ‎- Doamne, Donald! Doamne, nu!
‎- Îți aduc niște apă. ‎- Doamne, ce-am făcut?
‎- Încetează! ‎- Iisuse, Doamne!
‎Îți dau un Valium.
‎- Nu! Fără pilule și alcool. O să mor! ‎- Nu sunt...
‎Hai, ia asta! Mă sperii.
‎Nu mai plânge. Ia pilula!
‎Vino aici, Michael!
‎- Hai aici, Michael! Hai aici! ‎- Lasă-mă!
‎Iisuse Hristoase!
‎Ușurel.
‎Nu-i nimic.
‎Cine obișnuia să spună...
‎„Arată-mi un homosexual fericit ‎și-ți arăt un cadavru gay”?
‎Nu știu.
‎Cine obișnuia să spună asta?
‎Dacă am putea ‎să nu ne urâm singuri așa tare!
‎Asta e tot, știi?
‎Dacă am putea...
‎Dacă am putea învăța să nu ne urâm...
‎chiar așa tare!
‎Da, știu.
‎Știu.
‎Bine.
‎Apropo, cred că psihologul tău ‎e un șarlatan.
‎- Mai devreme l-ai făcut cretin. ‎- Exact. E un șarlatan cretin.
‎- Sau un cretin șarlatan. Cum preferi. ‎- Bine.
‎Harold avea dreptate.
‎N-o să te schimbi niciodată.
‎Oare n-am putea ‎să tragem apa peste locul ăsta?
‎Cât e ceasul?
‎E devreme.
‎Unde te duci?
‎Dormitorul e ‎ocupado.
‎Și oricum nu vreau să mă culc încă.
‎Mă plimb, ca să mă trezesc.
‎Dacă m-aș culca acum, când m-aș trezi ‎ar trebui să mă închidă la nebuni.
‎Nu că nu mi-ar fi locul acolo.
‎E o slujbă la miezul nopții, ‎la Sf. Malachia. Merg toți artiștii.
‎Mă duc pe jos până acolo.
‎Roagă-te pentru mine.
‎Poate pleacă până mă întorc.
‎Ne vedem din nou sâmbătă?
‎Dacă n-ai alte planuri.
‎N-am.
‎- Michael? ‎- Ce e?
‎Ți-a zis de ce plângea la telefon?
‎Nu.
‎Probabil că o părăsise pe Fran.
‎Sau o fi fost altceva, dar s-a răzgândit.
‎Poate.
‎Mă-ntreb de ce a părăsit-o.
‎Cum mi-a zis tata ‎când mi-a murit în brațe...
‎„Nu pricep nimic.”
‎„N-am priceput niciodată.”
‎Stinge becurile când pleci.
‎Ce e?
‎DUPĂ PIESA DE TEATRU ȘI FILMUL ‎„THE BOYS IN THE BAND”,
‎DE MART CROWLEY
‎ACEST FILM ESTE DEDICAT ‎MEMORIEI LUI MART CROWLEY
‎Subtitrarea: Daniela Vereș