Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Crna rupa je neobičnija od svega
čega su se dosjetili pisci znanstvene fantastike.
Područje svemira
u kojem je gravitacija toliko jaka
da ništa ne može pobjeći.
Po prelasku ruba
nema povratka.
SERDÁN, MEKSIKO, SIJEČANJ 2017.
Nikad me ne propusti oduševiti pogled na ove dvije planine.
Pomalo je varljivo.
Čini se kao da se do gore možeš uspeti za samo par sati.
Ali velika je to visinska razlika u odnosu na ovdje.
Nisam bio mali astronom,
nisam imao teleskop…
Ali sjećam se da sam vidio što je crna rupa.
Pomislio sam da u svemiru ima mnogo toga zanimljivoga za istraživanje.
Mreža Event Horizon Telescope nov je instrument,
izrađuje ju globalan tim…
i imat će moć povećanja dovoljnu da razluči
područje neposredno uz crnu rupu.
To dosad nitko nije učinio.
Lovimo nešto što se svom silom bori da ne bude viđeno.
I poručujemo: „Ulovit ćemo te.“
Kad se uzdignete do nekih 4500 metara
ispod vas je povelik dio atmosfere.
Tek se iznad atmosfere zaista može razabrati
koliko je svemir zapravo prazan.
Cilj mreže Event Horizon Telescope jako je lako iskazati.
Snimit ćemo prvu sliku crne rupe.
Jučer su, od podne,
radili svi dijelovi prednjeg sustava…
U siječnju smo došli ovdje, do LMT-a,
s jasnom namjerom izvođenja takozvanog testnog pokretanja.
I sada otkrivamo probleme.
Onda smo pokušali zamijeniti Gunna, pa smo izgubili struju
i to sad gore rješavamo.
Danas ću pokušati ponovno pokrenuti Gunna, starog Gunna…
Ako se vratimo starom Gunnu…
-Onda… -Da.
I dalje smo kompatibilni s EHT-om…
-Dvostrukom pretvorbom na osnovno. Da. -Za siječanj i travanj.
U travnju ćemo imati sve teleskope diljem svijeta,
radit će čitav EHT
i to nam je najbolja prilika za sliku crne rupe.
No, prije toga se moramo pobrinuti da sve radi.
Pa je prvi cilj pokušati postići da 232,1 gigaherc opet radi sa starim Gunnom.
Da, tako je.
Ako to ne upali, što onda?
Moj plan B
je…
Što je teleskop veći, to bolje vidi sitne predmete.
Kako bismo razložili crnu rupu u središtu naše galaksije
ili veću crnu rupu u galaksiji M87
trebamo teleskop velik gotovo kao Zemlja.
Pa, to je očito nemoguće. Zato idemo drugim najboljim putem.
Teleskope raštrkane diljem svijeta
postavimo da istodobno gledaju crnu rupu.
Zamislite da uzmete zrcalo,
razbijete ga čekićem
i krhotine rasporedite po cijelome svijetu.
Zatim snimite što se događa na svakoj od tih krhotina,
skupite ih
i rekonstruirate zrcalo u superračunalu.
To radi Event Horizon Telescope.
Pa na svakoj lokaciji sve mora raditi savršeno.
Čini mi se da je jako udareno.
U prijenosu?
Ako se upali i zapuši, znat ćemo da nešto nije u redu.
Da.
Još moramo obaviti neke testove.
Sutra ćemo pokrenuti pravo opažanje.
Uključivat će Južni pol, Španjolsku, Čile
i, ako Bog da, LMT.
Sat otkucava.
Znam.
Pustite pjesmu iz Nemoguće misije.
Gle… To je teleskop, zakopan ispod tog…
-S-R-A-NJ-A, da se tako izrazim. -Ali, čekaj, što se dogodilo?
-Što se dogodilo? -Dogodilo nam se vrijeme.
Čekaj, sereš. Zadnjih je 16 sati bilo divno,
a čim smo se uspeli, kao da su nas nagazili bogovi.
Kakvo sranje.
Pa, kroz ovakvo vrijeme ne možemo uperivati i fokusirati.
Prema rasporedu, početak je…
Za 40 minuta.
Sad za 35.
Ako i dalje budemo u oblacima
i jako zahladi, bit će leda.
Da. Moguće je.
-To me brine. -Da, to me baš brine.
Svi prekrižite prste, izgovorite svoje omiljene čarobne riječi
i prebrodit ćemo ovo.
Dobro, postavit ćemo razine u drugoj sobi i onda smo spremni.
Moram na katu malo prilagoditi razinu napajanja.
Shvaćaš da ovo pokrećemo za točno 14 minuta i 15 sekundi?
Da, znam, ali…
Ajme.
Jesi li rekao 65-73?
Znači, visok i RCP i LCP, zar ne?
Imamo minutu.
Evo nas, držite se čvrsto.
Dobro, spremni smo.
Četiri, tri, dva, jedan, nula!
Polijećemo.
Ajme meni.
Što je crna rupa?
Tako je duboka,
tako je teško potpuno razumjeti značaj sve te fizike koja se tu odvija.
Mogli biste utrošiti cijeli život proučavajući ju.
Zamislite objekt čija je gravitacija postala toliko jaka
da je sav svoj ishodišni materijal sažeo u jednu točku.
Ovaj objekt razvija ono što se naziva horizontom događaja.
I taj horizont događaja ima nevjerojatno svojstvo jednosmjernosti.
Izvana je moguće ući unutra, ali ništa nikada ne može izaći.
Gravitacija je toliko jaka
da će sve što priđe dovoljno blizu jednostavno nestati unutra.
Ako nešto prijeđe horizont događaja, zauvijek je nestalo.
I o tome više ne saznamo ništa.
Više se ne može razaznati, više se ne može spoznati.
Možda još postoji,
možda više ne postoji, nemamo kako znati.
Uočavamo fenomen
koji ne razumijemo u potpunosti.
To je poput vrtloga u svemiru, u prostoru i u vremenu.
Matematički najmračniji objekt zamisliv
po svojoj prirodi ne emitira svjetlost, ne reflektira svjetlost.
Ali postaje pokretač
najmoćnijih događaja koje danas opažamo u svemiru.
Nešto kod njih
tjera um do samih granica.
Čujete li me?
Da.
Kažu da je zbilja ponekad čudnija od fikcije,
no nigdje to nije istinitije nego u slučaju crnih rupa.
Trenutno radim s kolegom s Cambridgea Malcolmom Perryjem
i Andyjem Stromingerom s Harvarda
na novoj teoriji koja objašnjava mehanizam
kojim se informacije vraćaju iz crne rupe.
Uskoro ćete moći saznati više.
Upoznao sam Stephena 1982. godine.
Godinama su nam se područja interesa poklapala, broj je iznenađujuć,
no ova intenzivna suradnja koja raste kroz zadnje,
koliko ono, tri godine?
-Tri godine. -Da.
Ona je na posve novoj, divnoj razini.
-I prilično je drugačija. -Prilično drugačija, da.
Bio je to čaroban, topao dan,
pomalo neobičan za Englesku u travnju
pa smo predavanje održavali vani.
Bilo je to na posjedu imena Great Brampton House.
Zadnjih bi 10 godina Stephen i prijatelji održavali malo druženje.
Padale su mi na pamet ideje
o strukturi rubova beskonačnosti
i o tome kako bi mogli pohranjivati informacije.
Samo sam slušao to predavanje i učinilo mi se
da se fenomen koji je opisivao
možda događa na površini crne rupe.
Stephen je odmah usmjerio pažnju na to.
Rekao je da je to to, da je to ono što nam je nedostajalo.
Jako želi razmrsiti paradoks
koji je 1975. godine otkrio svijetu.
Nešto što se zove informacijski paradoks
i u osnovi kaže da crne rupe uništavaju informacije,
što ne bi trebalo biti moguće. U tome je paradoks.
Upućuje na slom
zakona fizike u prisutnosti crnih rupa.
Zato lovimo rješenje ovog problema,
jer ako se informacije gube, to proturječi
gotovo svemu što znamo o fizici.
Nešto je pošlo po zlu u razumijevanju kako crne rupe funkcioniraju.
Izvana je nemoguće vidjeti što je u crnoj rupi.
Kad promatrate crnu rupu, sve što o njoj možete saznati
su njezina masa, naboj i stanje rotacije.
I to vrijedi za svaku crnu rupu, bez obzira na to od čega je.
To znači da crna rupa sadrži mnogo informacija
koje su skrivene od vanjskog svijeta.
Ljudima je bilo jako čudno to prihvatiti,
a onda je Stephen Hawking došao do nevjerojatnog otkrića,
Hawkingovog zračenja, koje kaže da iz crne rupe nešto ipak izlazi.
I tu je počeo pravi problem.
Ispalo je da nisu crne, već da zrače.
I dok zrače, gube masu i naposljetku nestaju.
Masa jednaka masi slona mogla bi stvoriti crnu rupu,
masa jednaka masi enciklopedije mogla bi stvoriti crnu rupu.
Crna rupa ispari, a za njom ostaje
jednaka količina Hawkingovog zračenja.
Čini se da je informacija o tome što je upalo izgubljena.
Čestice koje izađu iz crne rupe
doimaju se potpuno nasumičnima
i kao da nemaju nikakve veze s onime što je upalo.
Ako je to što je Hawking rekao točno, može ispljunuti bilo što.
Može ispljunuti klavir, može ispljunuti trombon, može…
Može… Može izaći bilo što.
To znači da je svemir, u svojoj osnovi,
jednostavno nasumičan.
Zapravo ne postoje zakoni fizike koji upravljaju cijelim svemirom.
To je noćna mora svakog fizičara.
Većina našeg znanja o svemiru
temelji se
na našem uvjerenju da koristeći prirodne zakone možemo pouzdano predviđati.
Imamo fizikalnu teoriju, predviđamo koristeći tu teoriju,
eksperimentiramo ili opažamo da shvatimo jesu li predviđanja ostvarena.
Rani svemir razumijevamo tako što zakonima fizike
predviđamo unatrag i tvrdimo kakav je svijet zasigurno bio.
Ako se ti zakoni slome…
Riječ je o granicama ljudskog znanja.
Što uopće možemo znati o svijetu?
Ako se predvidljivost svemira
slomi u slučaju crnih rupa,
mogla bi se slomiti i u drugim situacijama.
Još gore, ako se informacije gube,
ne možemo biti sigurni ni u svoju prošlost.
Povijesne knjige i naše uspomene možda su samo iluzije.
Prošlost je ta koja nam govori tko smo.
Bez nje gubimo svoj identitet.
FUNDAMENTALNA ISTRAŽIVANJA, 20. LIPNJA 2015.
Od diplomskog mi je studija informacijski paradoks
središnja tema promišljanja.
Gotovo non-stop.
Ustanem, skuham si kavu i sjednem pred blok papira.
Razmišljam o tome dok perem zube,
sanjam o tome.
To je najzanimljivije dobro postavljeno pitanje
u modernoj fizici.
Toliko zanimljivo
da sam bio spreman posvetiti život pokušavajući ga razumjeti.
U 40 godina od Hawkingovog izlaganja…
Usput, dok Malcolm briše…
Itekako su objavljene tisuće radova
o tome kako bi se paradoks mogao izbjeći.
Nijedan od njih nije naišao
na sveopće prihvaćanje
i svi su problematični na ovaj ili onaj način.
Pa bih čarobnu formulu mogao raspisati bolno detaljno.
Da.
Pa, dok Malcolm piše…
Kao prvo, razradili smo…
No, sad smo Stephen, Malcolm i ja otkrili mehanizam
kojim bi se informacijski paradoks možda mogao riješiti.
Vau. Čini se baš uzbudljivo.
Ovo je početak nečeg dubokog, zaista ne znamo što…
Istraga je trenutno u punom zamahu.
-No središnje članove… -Što je superrotacija?
Dakle, superrotacije, znači, obične BMS grupe…
Cilj fizike je otkriti istinu
o svemiru.
Možda nikad nećemo otkriti svu…
To nas dovodi do zakona očuvanja…
Ali smatram da postoji dobra prilika
da za mog života ovo zakucamo.
I to je onda očuvanje naboja superrotacije.
E sad, dopustite da obrišem ovo…
Povjerujemo kad vidimo.
To je najvjerodostojnije i najmoćnije osjetilo koje imamo.
Moramo vidjeti stvari.
Žudimo vidjeti stvari.
Već nekih deset godina ne sumnjam da postoji crna rupa
i ne sumnjam da je moguća. No, ipak želim vidjeti tu glupu sliku.
Želim je vidjeti.
Nikad zapravo nismo vidjeli jasan znak postojanja crne rupe,
a to je to virtualno područje, horizont, iz kojeg čak ni svjetlost ne može pobjeći.
Event Horizon Telescopeom zumirat ćemo
skroz do veličine horizonta
i vidjeti hoće li prikazati siluetu, prikazati sjenu.
Event Horizon Telescope je vrhunac
zaista više desetljeća rada.
Kad smo počeli shvaćati da bismo mogli izraditi sliku,
postalo je fascinantno.
Pa smo posljednjih godina posjećivali nove lokacije
i morali smo ih uvjeravati da je znanost toga vrijedna.
Morali smo razviti i postaviti vrlo specijaliziranu
i skupu opremu na svim tim lokacijama,
na svim tim ekstremnim mjestima.
ALMA, ČILE
Pred nama je naše prvo opažanje
s mogućnošću stvaranja slike.
To je i dalje pod znakom upitnika, ali…
-Na lokaciji kažu da će moći. -Da.
Teleskop SPT, vrijeme dobro, uperivanje nije moguće.
Problemi s uperivanjem.
SMT je tehnički spreman, prognozira se
moguć jak vjetar, ali vjerojatno bez utjecaja.
Znači, Izgledi za noć su dobri, zar ne?
Da.
Po Zemlji smo postavili teleskope koji mogu međusobno razgovarati,
koji u paru mogu bilježiti podatke,
pa nakon svega možemo povezati te podatke
tako da bude kao da su zapravo s istog teleskopa.
Event Horizon Telescope je trenutno niz
od osam antena diljem svijeta,
od Južnog pola do arizonske pustinje do Havaja do Čilea.
Time kao da je stvoren teleskop veličine Zemlje.
Vremenska prognoza za Pico je dobra.
Mislim, kažu odlična, pa…
-Izgleda mi prilično dobro. -Mijenjam ovo u .2…
Želim vidjeti kartu vodene pare za LMT.
Kad imate samo jednu lokaciju,
vrijeme iznad tog jednog teleskopa
mora biti savršeno za noćno opažanje.
A sad zamislite da vam treba savršeno vrijeme na svakoj lokaciji niza.
Do početka našeg opažanja će se već pomaknuti,
no ne znamo što će drugo doći na to mjesto.
Čini se da ubrzava.
-Da. -Znači, kod SMT-a se pogoršava.
Gdje su onda moguća zagušenja?
To su samo LMT i SMT
i morat ćemo donijeti odluku za Južni pol
samo na temelju toga što možda imaju probleme s uperivanjem.
LMT, koliko te brine maser?
Maser me malo brine,
samo zato što nismo obavili neke testove koji bi nam omogućili
da vidimo koliko je dobar.
-Shepe, 3,30 je, imamo pola sata. -Da.
Da javimo?
Ja zapravo smatram da bismo trebali pokrenuti večeras.
Sumnjam da će vremenski uvjeti ikad biti bolji,
tehničke probleme ćemo prebroditi.
Mislim, od svih noći u kojima Južni pol može biti upitan,
u ovoj je to najprihvatljivije.
Da.
Nadamo se prilično dobrim skenovima M87-a, zar ne?
Neka se zabilježi i neka bude tako.
Donijet ću odluku, emitirat ću je.
Peta noć, staza D ide!
Neka sve buduće noći budu dobre kao ova.
A onda se, diljem svijeta,
svi teleskopi istovremeno okrenu
i počinjemo snimati fotone iz crne rupe.
Koliko veliko crna rupa izgleda na nebu ovisi o njezinoj masi
i o tome koliko je daleko.
Crna rupa u središtu naše galaksije, Sagittarius A*,
najvećeg je kutnog promjera na nebu, a nakon nje je ona u M87.
Crna rupa u M87 je tisuću puta veća,
ali i približno tisuću puta udaljenija.
Ispada da su na nebu poprilično usporedive veličine.
Ovo je središnje zapovjedništvo, dostupno 24 sata na dan.
Ljudi pišu i javljaju da imaju hitan problem
s nekim od uređaja za snimanje ili prijemnikom ili tako nečim.
Nadamo se dosadi.
Nadamo se ničemu za raditi,
da sve ide glatko i da ništa ne ide po zlu.
Ali, znate, ovdje smo za svaki slučaj.
Upravo smo završili treći dan EHT-ovih opažanja.
Ovome nema presedana.
Tri smo uzastopne noći pokrenuli opažanja,
i to zato što je vrijeme bilo fenomenalno.
I tim je prilično umoran
jer radimo danonoćno već tri dana.
Na velikim su visinama,
jako paze na detalje,
pod velikim su stresom, pokušavaju riješiti probleme
i trenutno ih tjeramo do krajnjih granica.
Počinje završno skeniranje Sagittariusa A*.
To je to, o da, to je to. Posljednje skeniranje
opažanja iz 2017. godine,
opažao se Sagittarius A*.
Negdje iznad duge
Lete sjenice
-Jesi ti napisao ono „vu-hu”? -Da.
Snovi koje sanjaš
Snovi se zaista ostvaruju
Jednog ću dana od zvijezde zaželjeti
Probuditi se gdje su oblaci daleko iza mene
Gdje
Mislim da ova pjesma baš dočarava kako je dobro postići nešto
na čemu radiš tako dugo.
Koliko dugo?
Na ovome radim… Ne znam, 20 godina.
Zatim će na svakoj EHT-ovoj lokaciji svi spakirati tvrde diskove,
oprezno, jako oprezno,
i poslati ih natrag u središnji odjel za obradu.
Čekajte. Ekipo, gotovi smo!
Završili smo sa svime?
Gotovi smo, zadnja klapa!
Upravo smo završili čitavo skeniranje,
i čitav raspored i čitavu kampanju.
I sva Event Horizon Telescope
opažanja za ovu godinu.
Najveći izazov za Event Horizon Telescope
je u tome što tek kad svi podaci stignu u središnji odjel za povezivanje
možete znati je li sve zaista upalilo.
A to će potrajati više od mjesec dana.
Dotad stalno postoji napetost,
stalno postoji mala neizvjesnost, je li nešto previđeno.
Znači, svibanj, proljeće, ponovno rođenje, slike crnih rupa,
jamčim vam uzbudljivo ljeto.
Vječno je to pitanje
u filozofiji znanosti.
Ako nas prvenstveno zanimaju fenomeni
otkrivani eksperimentalno…
Kako, zapravo,
možemo doći do saznanja o neprimjetnim entitetima?
Oduvijek me nešto privlačilo nevidljivome
i tajanstvenome.
Nekako sam prirodno gravitirala crnim rupama.
Ali crnu rupu je jako, jako teško razumjeti samo jednadžbama.
Ako doista želite znati bilo što, na bilo kojoj razini detalja,
nećete to postići samo i isključivo čistom matematikom,
nećete tako uspjeti. Morate to simulirati na računalu.
Postoji takozvani akrecijski disk koji kruži oko crne rupe.
Kaotičan je.
To je ionizirani plin, ima magnetska polja,
sve se to vrti.
Plin se zagrije i zatim zrači.
Teoretičaru to postane
previše složeno za izračun olovkom na papiru.
Simulacije nam jako pomažu da ono što je nevidljivo,
što nije uočljivo… ipak vidimo.
10. RUJNA 2017.
BRINSOP COURT, ENGLESKA
-To je sigurno Andy. -Zdravo.
Imamo gotovo nevjerojatno dobre vijesti.
Što?
Ali ne potpuno.
Negdje nedostaje karika.
Ako se ne brineš, dobiješ pravi odgovor.
O, pa, ja se nikad ne brinem, pa…
Jednom godišnje, Stephen Hawking i njegovi prijatelji
zauzmu neku kuću negdje
gdje možemo razmjenjivati ideje, zabavljati se,
gdje možemo otići u planine i planinariti.
Stephen je stigao.
Stephen je ovdje, super.
Možeš otići skroz onuda.
-I pozdraviti ga. -Dobro.
Stephen, Sasha, Malcolm i ja smo pronašli pukotinu u oklopu,
pa, više od pukotine,
ogromnu rupu u oklopu informacijskog paradoksa.
-Upotrijebimo onu ploču unutra. -U redu.
Stara priča kaže
da jednostavno ne postoji način na koji bi crna rupa mogla pohranjivati informacije,
da je ona samo rupa u svemiru.
No, otkrili smo da horizont
ipak ima neka svojstva koja kodiraju informacije.
Točnije, supertranslacijski i superrotacijski stupanj slobode,
ono što sad nazivamo „dlačicama“.
-Dobro. -Zaokruži.
Dlačice su raširene oko horizonta crne rupe.
Kad nešto baciš u crnu rupu,
promijeniš joj frizuru.
Pa počneš tako, ubaciš nešto i završi ovako.
Otkrili smo da je zabilježeno što je upalo u crnu rupu.
Neke se informacije nedvojbeno prenose.
Još ne znamo prenose li se sve.
I to je ono što trenutno uporno pokušavamo istražiti.
-Izgleda ovako. -Da.
Sadrži samo dva derivata…
Dobro.
…u epsilonu, pa će to nestati.
Moramo vidjeti mogu li te dlačice i te meke čestice
kodirati sve informacije u crnoj rupi.
Dobro, onda nas ne brine taj član.
-Ne. -Jesi li i ti pogledao taj član?
Postoji formula,
Bekensteinova i Hawkingova, iz ranih 70-ih,
za izračun koliko točno
gigabajta informacija može biti pohranjeno u crnoj rupi.
Dakle, prvi prvcati test, koji još nismo položili,
je prebrojiti informacije korištenjem dlačica
i pokazati da to daje točno pravi odgovor.
Ako postignemo da središnji naboj iznosi 12J,
informacije se ne gube, informacije su sačuvane
i moći ćemo im ući u trag
gledajući u horizont.
I proveli smo oko tri mjeseca dobivajući nulu,
onda još tri mjeseca dobivajući beskonačno.
A zadnjih je nekoliko tjedana Malcolm
pomislio da je dobio 12, no sad mislimo da je to opet pogrešno.
Od danas imamo dvanaest,
ali s jednim dvojbenim korakom.
Želiš reći da je ta parcijalna integracija
korištena kako bi se dobila ova posljednja formula?
Čini mi se.
Da, jer nema člana s dva derivata na zeti.
Pa, cilj je i bio riješiti se dva derivacijska člana na zeti.
Ali možda su ipak tu.
Da vidimo. Dobro.
Čini mi se da o ovome moramo još malo razmisliti.
Stephen je ovdje. Spašeni smo!
-Zdravo, Stephene. -Bok, Stephene.
Zdravo, Stephene.
Dajmo Stephenu sažetak.
Ako je sve točno.
-To još treba potvrditi. -Ne.
Nikad ne pretpostaviš da je sve točno.
-Treba provjeriti, sve treba provjeriti. -Da. Sve treba provjeriti.
Znaš, uobičajeni vlakić, prije nekoliko minuta smo bili jako uzbuđeni
jer je središnji član ispao točan
da točniji ne može biti, kako bi se dobio zakon područja,
no onda smo shvatili da smo možda propustili neke članove.
Čini se da se događa nešto dobro.
Ali ima tu puno posla.
Još smo nešto možda zaboravili.
Što?
Bilo je pitanje člana F plus minus.
Da, to me muči.
Pa, možda taj član F plus minus to oduzme.
Pa, što ćemo s time, jer…
Pa, čini mi se da nisam došla do ničega što sadrži tri derivata epsilona.
-Ali… -Trebamo to provjeriti.
Tražimo jedan broj.
Dvanaest puta kutni impuls.
-Pa mislim da je to… -Ili divergencija…
Tako je teško doći do tog broja, jako je teško doći do tog broja.
Ako zaista dođeš do tog broja…
Ovuda.
Broja koji će ti reći da crne rupe imaju kapacitet pohrane
svih informacija koje su mogle biti izgubljene…
Mislim da unutra ima neki puteljak.
Golem korak ka rješavanju informacijskog paradoksa.
I Malcolm je od toga došao do ovoga parcijalnom integracijom.
-Protuzakonito. -Da.
Ali, korištenjem divergencije tri oblika…
-Možeš postići isto to. -Možeš doći do točno ove formule.
I uvijek imaš prostora za…
Koliko konformnih Killingovih vektora na dvije sfere?
-Tri! -Beskonačan broj?
Šest!
Stephen je vrlo zanimljiv za suradnju jer…
Čovjek je od malo riječi, pa je sve što kaže jako važno.
Globalno dobro definirana stroga Killingova vektora
su tri. Globalno dobro definirana…
Pitat će nešto što bi se na prvu
moglo činiti kao da samo nešto razjašnjava, no zapravo ispadne
da ima nešto drugačiju ideju ili
da samo daje dijeli malo svog uvida ili intuicije.
Što onda možda zbuni sve
a zatim shvatimo da je zapravo jako važno.
Pa, mi se…
Vjerno se držimo tvojih uputa…
Da zaboravimo beskonačnost.
Prvo sam postavljao temelje, kao da kružim oko planine
pokušavajući shvatiti koji je najbolji put do vrha.
A Stephen će na to: „Dobro, sad ćemo ovim.“
Jako je odvažan.
Ne želi trošiti puno vremena
istražujući sve podslučajeve i različite mogućnosti.
Želi gađati u sridu.
Bi li difeomorfizam dao potpunu entropiju?
Koji difeomorfizmi daju entropiju?
Znači, pitanje je koji difeomorfizmi…
Ovaj je problem vjerojatno preteško riješiti sam,
no različiti ljudi o stvarima razmišljaju na različite načine
i, pa, svatko doprinese nešto svoje
u raspravu.
To je u osnovi E na i-n-fi oko…
-To je u osnovi… -E na i-n-fi, ali nekako…
Sklon sam utrkivanju
do cilja a onda pokušam popuniti praznine…
Stvarno?
Kod te metodologije postoji izražena mogućnost pogreške
jer ste već odlučili kakav odgovor želite.
Dok bi Malcolm vjerojatno samo
započeo od početka i sustavno
rješavao, što rezultira drugim problemom.
Ako ne ideš u pravom smjeru,
nikad nećeš stići na cilj.
Pa mislim da se dobro nadopunjavamo.
Sasha je izvanredno proširenje tima.
Počela je kao Malcolmova studentica na diplomskom
i ubacila je u petu brzinu na prilično spektakularan način.
Jednom smo to postigli i nestalo je, pa smo opet postigli prije desetak dana,
no opet je nestalo.
Na pravom smo putu,
no ispada da je zastrašujuće složeno.
-Mislim da ovuda. -Mislim da onuda.
-Trebali smo doći helikopterom. -Pa, želiš li ići onuda?
-Misliš ovuda? -Ne.
12. SVIBNJA 2017.
MIT HAYSTACK OBSERVATORY EHT-OV CENTAR ZA OBRADU PODATAKA
Bio je to baš uvijen međunarodni prijenos zbog onoga što se dogodilo u Čileu.
-Znaš da su ovi podaci važni, zar ne? -Da.
Nije mi drago čuti riječi „uvijen“ i „podaci“ u istoj rečenici.
Oruđe uništenja.
Ovi su podaci tek stigli.
Skroz iz Čilea, uređaj za snimanje tri, mjesto dva, set dva.
-Lijepo označeno. -Vincente?
Fotoni iz Čilea. Smrznuti.
Kad dobijemo podatke s tih različitih teleskopa,
količina podataka je ogromna.
Zaista moramo izmjeriti baš svaki val,
baš svaki dol i brijeg vala dok dolazi do teleskopa.
Moramo to vjerno snimiti
i zatim pridružiti svaku valnu frontu
odgovarajućoj fronti s drugog teleskopa
s druge strane Zemlje.
Dobro, najnoviji dodatak s ALMA-e.
Što još imamo ovdje?
Generiramo oko jedan i pol petabajt podataka
po noći opažanja.
-Dobro. -Da, kad smo raščistili…
Daleko najveću količinu podataka po noći opažanja
u odnosu na bilo koji drugi fizikalni eksperiment u povijesti znanosti.
Želim vidjeti…
Dobro, ovdje je čitav set s ALMA-e.
Vratimo sve podatke,
sve te diskove na superračunalo,
jedno je na MIT Haystack Observatoryju,
a drugo je na Institutu za radioastronomiju Max Planck
u Bonnu, u Njemačkoj. Onda između te dvije lokacije
obrađujemo i upravljamo svim podacima.
Ovako se postiže teleskop veličine Zemlje.
To je poput karte cijelog svijeta.
Ovdje gore su moduli snimljeni u Meksiku,
ovi su također iz Meksika, ovo je iz Arizone,
ovo ovdje je iz Španjolske,
ovo je s Havaja.
Ne možemo obraditi ništa s Južnog pola.
Postaja na Južnom polu je sad zatvorena.
Ništa ne može sletjeti ni uzletjeti.
Svi su podaci u dubokom zamrzavanju do listopada.
Ovdje se svi podaci spajaju
i dobivamo konačne podatke.
Dakle, događa se. Teško je povjerovati nakon toliko vremena, ali događa se.
Zasad odustani od toga i samo unesimo osnovicu.
Kad ispraviš ručnu kalibraciju faza, ovo će se raščistiti…
I čak će i omjer signala i šuma porasti, porast će i amplituda.
Zaista je nevjerojatno.
Dobivamo osjetljivost
i rezoluciju koje tražimo već desetak godina.
Meni je, osobno,
ovo trenutak velike tjeskobe.
Dugo smo radili na dobivanju ovog rezultata.
I čak ni sad ne znamo što imamo.
SVEUČILIŠTE U NOTTINGHAMU, U ENGLESKOJ
FIZIČKI ODSJEK
LABORATORIJ ZA ISTRAŽIVANJE CRNIH RUPA
Crne rupe su nedostupne.
Ne znamo opisuju li jednadžbe koje koristimo
crnu rupu, zaista.
To je ono što ne možemo izravno testirati, to je naša dilema.
U svom laboratoriju
imam model koji oponaša neka svojstva crne rupe.
Naravno da nije prava crna rupa, bila bi prilično opasna.
Zapravo imamo ogroman bazen pun vode.
Točno u središtu nastane lijep vrtlog.
Malim bi se površinskim fluktuacijama trebao doimati kao rotirajuća crna rupa.
Postoji fizika povezana s horizontom:
savijanje svjetlosti,
Hawkingovo zračenje,
superzračenje.
I takve efekte možemo simulirati.
Sve efekte koji se odvijaju van horizonta događaja.
I naposljetku možete vidjeti efekt koji je godinama predviđan
bez ikakve eksperimentalne potvrde.
To je prava fizika.
Uočen je.
Postoji ograničenje onoga što trenutno znamo o crnoj rupi,
no ja sam znanstvenica, ovo je najbolja situacija u kojoj se možeš naći.
Imamo svemir u Petrijevoj zdjelici.
I sadrži fantastične nove uvide
koji čekaju da budu otkriveni.
ČETIRI MJESECA NAKON DRUŽENJA S HAWKINGOM 25. SIJEČNJA 2018.
Dakle, zeta minus zeta-tilda-Y,
a ovo sadrži dvostruki epsilon primbroj koji sadrži epsilon primbroj.
Pa to ide kao jedan kroz W plus.
Ovdje ide jedan kroz W plus.
Što znači da ovo treba izračunati na W plus.
Siguran si da nema još nešto?
Ne, neće.
Ne, neće, jer doprinijeti može samo član jedan kroz W plus.
-Tako je. -Treba nam taj jedan kroz W plus.
Pa ovo treba izračunati na potenciju W plus.
Ne.
Ne, jer želiš jedan kroz W plus u integrandu.
-Tako je. -Jer je raspon W plusa nula.
Dakle, ako ondje nemamo jedan kroz W plus, dobivamo nulu.
-Nismo to shvatili u Brinsopu. -Ne, čini se da nismo shvatili.
U Brinsopu smo mislili da je sve relativno jednostavno,
da ne moramo toliko razmišljati o tome.
Ali otad smo otkrili još mnogo toga
što zaista pridonosi i čini stvar složenijom.
U Brinsopu smo mislili da možemo ručno.
Znate, deset stranica.
Ispada da je
jedan od najdužih proračuna koji je itko od nas ikad proveo.
Baš tako.
Tisuću pedeset članova.
Tisuću pedeset članova? Ne možeš, ne možeš zbrojiti tisuću pedeset članova
bez ijedne pogreške.
Ili bar ja ne mogu.
Mislim da čak ni Malcolm ne bi mogao.
Mislim da mogu oko pola toga, ali…
Pa, prije mjesec dana
smo shvatili da ćemo morati koristiti računala.
U osnovi se zbrajaju tisuće članova.
Ako ukupni zbroj bude točno 12J,
to će značiti da su dlačice na crnoj rupi
dovoljne da se potpuno rekonstruira nastanak rupe.
Velik je to napredak ka rješavanju informacijskog paradoksa.
To dosad nismo vidjeli.
Što znači da postoji pogreška u našem računalnom programu
ili pogreška u ulaznim podacima
ili pogreška u konceptualnoj analizi problema.
I optimizam nam malo raste, malo pada.
Moramo vjerovati da će zaista raditi kako spada
iz jednostavnog razloga
što se ne bismo ovoliko trudili da ne vjerujemo u to.
-Bome se trudimo. -Bome se trudimo, da.
I to radimo zato što vjerujemo u to.
Da ne vjerujemo, vjerojatno bismo…
-Davno odustali. -Bili malo obeshrabreniji.
Optimistična sam.
Ali mislim da nam nedostaje nešto baš…
Nedostaje nam neki član ili tako nešto.
Ili ideja.
Ili ideja ili tako nešto. Nismo samo pogrešno zbrojili.
Informacijski paradoks kaže da se, zbog crnih rupa,
svemir
ne može točno opisati
zakonima fizike.
Kladim se
da postoje zakoni fizike i da ih možemo otkriti.
Ali još nije sve gotovo.
Mislim da je zanimljivo kad opažanja
ne odgovaraju
našoj uobičajenoj predodžbi ponašanja.
I tada ljudi počnu tražiti
egzotičnija objašnjenja.
Upravo to se dogodilo s crnim rupama.
Crne su rupe u početku bile vrlo
ezoterične, matematičke, jako teško prihvatljive,
no s vremenom je bilo sve više
opažanja koja nisu imala smisla.
Crne su rupe bile najbolje objašnjenje onoga što je opaženo.
Ono što je još uvijek bilo kontroverzno su supermasivne crne rupe,
one čija je masa milijun do milijardu puta veća od mase Sunca.
Možda sve galaksije u svom središtu skrivaju supermasivne crne rupe.
Čak i naša galaksija.
To je bilo baš kontroverzno
i baš me je ta ideja počela jako zanimati.
Radila sam na jednom pristupu,
u svojoj grupi a onda u grupi u Njemačkoj,
koji bi to u principu mogao riješiti.
Bilo je to baš dok se na Havajima otvarao opservatorij Keck.
Nekako je nevjerojatno da nam je dopušteno
da se poigramo s instrumentima ogromnog teleskopa.
No, upalilo je.
Odjednom se moglo vidjeti središte galaksije,
te zvijezde u središtu galaksije.
I ako ondje postoji crna rupa mase nekoliko milijuna puta veće od mase Sunca,
sve će se to kretati jako, jako brzo.
Devedeset pet je bilo naše prvo mjerenje,
na devedeset šest smo vidjeli drugu sliku, ajme meni!
Nikako nisu bile na istom mjestu.
Teglile su se!
Devedeset osam, devedeset devet, već je bilo jasno
da se one koje su jako blizu počinju zakrivljivati.
Zakrivljenost nam pokazuje smjer do crne rupe.
Imali smo tri zvijezde koje su se zakrivljivale, kao tri strijele,
i sve su se susrele na istom mjestu.
Samo nešto jako masivno
može upravljati takvom kratkoročnom orbitom.
Teško je zamisliti bilo što drugo u središtu
osim supermasivne crne rupe.
Na ulasku smo.
Osjetiš to.
EHT-OV HAKATON SLIKA, 12. LISTOPADA 2017.
Ne, mislim da mi je Kazu rekao…
Da, ali Kazu mi je jučer rekao da pogledamo 120
i zato smo gledali to.
Znači, ovo je 3C345?
-Da. -Dobro.
To što s EHT-om stremimo
vidjeti nešto što znamo da nitko nikad nije znači
da moramo razviti potpuno nov set alata.
Puno je lakše započeti s velikim vidnim poljem…
Moramo rekonstruirati dovoljno vjernu sliku
da bismo mogli vjerovati onome što vidimo.
…malo i onda dobiješ čudno strukturiranje.
Da, nego, nije učitano linearno, sa svim njima na istoj…
Znate, kad slikamo svojim fotoaparatima,
vjerujemo da je ta slika prava stvarnost, zar ne?
Vidjela si to svojim očima
i možeš vidjeti da se podudara.
Kad Event Horizon Telescopeom slikamo crnu rupu,
to ne možemo vidjeti,
ne znamo odgovara li slika koju generiramo
točno onome kako crna rupa izgleda.
Kako ćemo utvrditi koja je slika prava?
Dakle, koja je prava? Govorim općenito,
koja je prava? Znate, ljudi objavljuju…
Jedan od naših pristupa problemu je razdvajanje timova
u grupe koje ne smiju međusobno razgovarati.
Generiramo podatke iz mnogo različitih vrsta slika,
realistične podatke poput onih koje bismo dobili s Event Horizon Telescopea
a zatim ih objavljujemo zajednici, ali bez prave slike,
te im kažemo, dajte sve od sebe, izvucite najbolju sliku iz ovih podataka.
Što se dogodi u sobi prvog tima ostaje u sobi prvog tima, znate?
Ako vidim sliku nekog drugog tima,
možda ću svoje algoritme za izradu slika pokušavati gurati
u smjeru koji bi pogodovao tom tipu slike, možda čak i podsvjesno.
Pogledaj ove stupce amplituda pogrešaka…
Želimo proći kroz mnogo krugova izrade slika i dorada tog procesa
prije nego zaista usporedimo slike.
Promatraš sve to nešto s istim podacima,
borba je to u kavezu ljubavi…
Trebali bismo moći usporediti različite algoritme između timova.
Počne li dolaziti do konvergencije,
znat ćemo da smo u dobrom položaju da isto učinimo i za Sag-A* i M87.
I evo amplitude niskog zatvaranja.
Razlika je jako velika.
Razmak iznosi tri dana.
Da, ali izvor se nije toliko promijenio
i brzina svjetlosti se ne mijenja.
Ali, znate, narančasto i plavo, na točno isti dan, u točno isto vrijeme…
Rekao bih da je nama u drugom timu bilo teško.
Čini mi se da podaci još nisu spremni,
još nisu dobro kalibrirani
za izradu slika.
Pa ima tu još posla.
Sasvim slučajno sam bio na Guardianovom web-siteu
oko ponoći, trinaestoga.
I objavili su to.
I to je bilo to.
Razgovarali smo o tome da ga posjetimo.
Jer smo bili zabrinuti i jer
smo znali da bi mu posao podigao raspoloženje.
Stalno smo govorili da ćemo, čim stignemo negdje,
odletjeti ravno nazad u UK
da s njim popričamo o tome i raspravimo o sljedećem koraku.
Bilo bi mu tako drago da je saznao da smo napravili pomak na ovom projektu.
No, nažalost, nismo stigli na vrijeme.
-Svi razmišljamo na različite načine. -Da.
On ima svoj jedinstven način razmišljanja
i više nećemo imati pristup njegovom umu.
To je golem gubitak.
Postoji posebna vrsta prijateljstva
koja nikne iz znanstvene suradnje i otkrića,
po meni joj nema ravne.
I… Znate, imati
znanstvenu,
produktivnu znanstvenu interakciju
s nekim kroz mnogo desetljeća,
a zatim ga izgubiti
je jako tužno.
Tužno je na drugačiji način od gubitka člana obitelji, ali je…
To je…
To je nešto posebno i jako je tužno to izgubiti.
Zamislite da lebdite
blizu dviju crnih rupa koje su se sudarile.
Dok kruže, prostor-vrijeme počne odgovarati odzvanjanjem.
Poput batića su na bubnju.
Bubanj bi bio prostor-vrijeme.
Počne zvoniti.
Gravitacijski valovi stišću i rastežu prostor.
U principu bi vam iščupali bubnjiće,
čuli biste ih iako je prostor prazan.
Gravitacijski valovi su zapravo poput zvuka u prostor-vremenu.
I to je bilo najveće otkriće 2015. godine.
U eksperimentu LIGO zabilježen je sudar dvije potpuno tamne crne rupe.
Posljednja petina sekunde
prije nego su se crne rupa spojile i utihnule kao jedna veća.
I to je zapanjujuće.
Jedini dokaz crnih rupa koji smo dotad imali
bio je ono što čine svojoj okolini.
Ovo se činilo neposredno.
Prvi posve neposredan dokaz
ne samo postojanja crnih rupa,
nego i postojanja para crnih rupa.
Taj je signal doputovao nakon više od milijardu godina
i oni su ga snimili.
Baš spektakularno, spektakularno otkriće.
Moj je rad uglavnom bio na teorijama sudara crnih rupa,
kako bi to zvučalo, na simuliranju tih zvukova
i razumijevanju dinamike orbita crne rupe.
Gravitacijski su valovi toliko tihi da, kad dođu do Zemlje,
eksperimenti pokupe tek nekoliko posljednjih putanja.
Kako bismo istražili dublje i čuli to prilaženje,
moja grupa izrađuje aproksimacije posljednjih nekoliko minuta.
Slušajući duži period pred susret
možemo razaznati jesu li crne rupe imale zanimljiviju dinamiku,
je li kretanje bilo složenije.
Dakle, u ovom slučaju, crne rupe ne samo da su različitih masa,
ne samo da su u složenijoj orbiti,
nego se i vrte.
Sustav se počne okretati u prostoru
i možete čuti kako se stišava
dok se gravitacijski valovi udaljavaju od vas
i postaju glasniji dok vam se približavaju.
I sve su to detalji koje možemo dobiti
samo osluškujući zvuk gravitacijskih valova.
I onda postanu glasniji, brži,
netom prije spajanja.
A zatim utihne, kao jedna velika crna rupa.
Ljudski je uživati,
tjelesno, u mogućnosti slušanja
takve snimke.
Na neki način crne rupe postaju stvarnije.
Baš je izvanredno to proživjeti,
biti na rubu neznanja, a zatim otkriti.
PODACI O CRNOJ RUPI U M87 SPREMNI ZA IZRADU SLIKA, 5. LIPNJA 2018.
Dobro, ekipo, objavit ćemo podatke.
Veliki trenutak, hajdemo.
Dobro, u obavijesti ću navesti svakoga uključenog u čitavu ovu suradnju.
Konačni je cilj imati snimku stvarnosti: kako crna rupa zapravo izgleda.
Crne rupe u središtu galaksija okupane su vrućom, usijanom plazmom,
pa svjetlost dolazi iz područja iza crne rupe
i ispred i sa svih drugih strana.
Toliko zakrive svoj prostor-vrijeme da se čak i svjetlost iza crne rupe može
saviti oko njih kako bi došla do promatrača.
Zamislite
da su neki fotoni dovoljno daleko, pa mogu doći do vas,
neki su blizu horizonta, pa se saviju prema unutra,
a neki su previše blizu, pa upadnu u crnu rupu.
Dakle, sjena crne rupe je ovo kružno područje
prigušenog sjaja s ovim svijetlim prstenom oko sebe.
Zaista je posebno to što postoji tako konkretno predviđanje
nečega što nitko nije vidio.
Znaš, ako izrađuješ sliku, moraš otići u drugu sobu.
-Dobro. -Da svi počnemo istovremeno.
Izrađivači slika prvoga tima!
Dobro, nego, koji dan ima najbolju pokrivenost?
Ja radim na 3601.
-Ja sam zasad planirao raditi na 3601. -I ja.
-Dobro, jesmo li spremni? -Uzbuđen sam.
O, Bože, čekajte, da zatvorimo vrata, jesmo spremni?
Čekajte, što se događa?
Pokušavamo izraditi sliku!
Možemo li malo usporiti?
Pa, prije svega, ne.
Shepe, zatvori vrata!
O, moj Bože!
Michaele, možemo li početi? Ti ne moraš…
Pričekajmo Michaela.
A da svatko krene svojom malom putanjom
pa se nađemo za 20 minuta?
-Ne. -Mislim da je ovo velik trenutak.
I, samo predlažem, mislim
da bi bilo zabavno da svi zajedno izradimo prvu,
proučimo to sranje i onda svatko pođe svojim putićem da popravi.
Mislim da je baš jako uzbudljivo… Želite li to raditi sami?
Volio bih vidjeti sve skupa kako bismo stekli nekakav uvid u podatke.
-Spremni? -Spremni.
Ionako neće upaliti!
Izoštrite!
-Spremni? -Pripremni.
-Hajdemo! -Hajdemo!
O, moj Bože! Pokrenuli smo!
To je obični šum.
To izgleda jako, jako zanimljivo.
Kako ide lov na šumove?
Andrewov izgleda divno, ali
nema podešavanja.
Postavio sam vrlo visoku kompaktnost.
I Daniel i ja smo dobivali nešto ovakvo, s…
To dobijem kad koristim samo zatvaranje.
-Samo zatvaranje? -O, moj Bože, gle ti te hijeve na kvadrat!
-Baš dobro! -I malo bolja pokrivenost.
A onda ovo, nakon još nekoliko ponavljanja
izravna i riješi se nekog dodatnog smeća.
-To je sve na niskom pojasu? -Da.
-To je samo jedan dan? -Samo je jedan dan.
-Znaš… -Prilično je sugestivno.
Pa, čini se…
Ti si izbacio ove iznimke amplitude?
Ništa nisam dirao.
Ovo je baš kul, ekipo. Baš je kul.
Čekaj, čija je to?
To je Katieina slika.
Vidite da izgleda drugačije
jer vi više svjetla imate na ovoj strani.
Dobro, stvarno?
Gledajte, svi dobivamo nekakav oblik polumjeseca približno prave veličine…
-Pa, koliko je to veliko, nekih… -Otprilike četrdeset.
To ćemo kasnije.
Tad očekujete da M87 ima šest milijardi Sunčevih masa.
To je slučaj velike mase.
Znate što je ovo? Ovo je vaga za crne rupe.
Ozbiljno, uspijemo li svaki sljedeći dan dobiti nešto
bar približno slično ovome…
Ekipo, iz ove sobe smijete izaći
samo ako svi stanemo ondje da se uslikamo.
Mogla je biti grozna!
Jesam li dovoljno niska da samo stojim ovdje?
Moraš uloviti i to!
Trenutno smo u poziciji
s koje bi sve nehotice moglo otići kvragu.
Dobro, mobitelom sam slikao nešto što je bilo na ekranu.
Vidimo se sutra, sutra ćemo izraditi još slika.
Dovoljno je da samo jedna od ovih slika
bude poslana krivoj osobi
i ljudi će ju promatrati, mjeriti s ekrana,
napisat će rad. Jamčim vam.
Mora postojati apsolutni, stopostotni embargo.
Nitko izvan kruga suradnika EHT-a ne smije vidjeti ništa,
ništa što se ovdje događa
nikad ne smije doći do nekoga van prvog tima.
Baš ludo.
Sve je pogrešno, siguran sam da je sve pogrešno, ali ako upali,
prilično je nevjerojatno.
Sve ide dobro.
Smatramo da smo uspjeli okončati ovaj dio projekta.
BRINSOP COURT, ENGLESKA, 16. RUJNA 2018.
Uspjeli smo doći do našeg željenog odgovora od 12J.
Ostalo je još malo posla.
Mislim da je jedino važno 3,5.
-Baš 3,5? -Da.
Lijepo te je vidjeti.
-Hej, Sasha! -O, hej, već si tu!
Da, već smo raspisali nekih pet stranica izračuna,
kasniš!
Smiješ odložiti svoje stvari i otići na zahod.
U redu, trebate me.
-Nemamo vremena za to. -Ne.
Dobro…
Pa, gdje smo? Što još treba učiniti?
Jedino što ja vidim
je da treba razumjeti ovaj G plus minus na P.
-Da. -Tako je. I prošli horizont.
I prošli horizont. Vidite li još nešto?
Ne, to je to.
Opet u Brinsopu, godinu dana kasnije.
Prošle smo godine mislili da nas čeka mirno more,
da ćemo provesti još nekoliko tjedana pa samo
zbrojiti sve te članove i dobiti traženi odgovor.
I onda smo, tijekom prošle godine,
shvatili da je zapravo mnogo složenije.
T-lijevo kroz T-desno plus T-lijevo…
Otkrili smo da postoje milijuni članova i da to nikad ne bi bio dvotjedni posao,
pa smo po prvi put izvadili računala, no to nije uspjelo.
Jedan kroz Y.
A onda smo shvatili da se jednadžba koju imamo zapravo može rastaviti,
možemo ju rastaviti na dio koji se može i dio koji se ne može integrirati.
Mislim da smo se time probili.
Morali smo shvatiti da imamo gotovo sve što smo željeli,
no čini se da se nekako
pogubilo nekoliko članova.
N, D, ovdje.
Otkrili smo
da je jednadžba zbroj promjene naboja tromosti
i promjene kutne brzine horizonta.
Čime se, po izračunu, dobiva 12J.
Ranije smo imali samo nekoliko članova
kutne brzine horizonta.
Bez svega toga nije bilo moguće integrirati.
Sad smo pronašli lijepu fizičku sliku
i dobar način dobivanja 12J.
I sad nas čekaju konačne
fine dorade, kako bismo bili sigurni da zaista vjerujemo u to.
Samo sam jako tužna što Stephen neće moći ovo ispratiti do kraja.
Bio bi jako uzbuđen.
Čudno je koliko te osobno
fizika može dirnuti.
Jedan od najtužnijih aspekata Stephenove smrti usred svega ovoga je to
što mu ne možemo reći ako upali.
Jedna boca ispred…
Za Stephena.
Jedna od impresivnih i divnih Stephenovih osobina
bila je ta koliko mu je zaista
bilo stalo do ovih pitanja.
Znamo da je u crnoj rupi nekako jako drugačije.
I zato, ako to dokučimo, nagrada je zaista velika.
Priroda prostor-vremena.
To ima smisla.
Hawking nam je dao najveći trag koji imamo.
Ako ovaj projekt na kojem radimo
uspije, bit će to poput golemog znaka,
„Ovuda ima zlata.“
Pogledaš noćno nebo
i, naravno, ne vidiš ih.
Ali znaš da su gore.
Gotovo kao da nam se rugaju,
„Pokušajte me otkriti.”
Samo želim provjeriti zvuk.
Čuješ li me?
Da, čujem te.
-Bok, Monica, čuješ nas? -Čujem. Bok!
Dobro, želio bih započeti
prvu telekonferenciju pokazivanjem prvih slika iz M87.
Sve su slike vrlo konzistentne,
nazire se svojstvo poput sjene.
Zaista ohrabrujući rezultati.
Pa, uspjelo je. Mislim, itekako je uspjelo.
Ugledamo prsten
i onda zapravo moramo biti vrlo skeptični.
Znate, volio bih to vidjeti i zbog toga jako sumnjam
i u sebe i u ono što vidim.
Mislim da je u redu nazvati to svojstvom sjene, ako želite,
kao što vidite u sredini,
ali moramo jako oprezno zaključivati što vidimo.
Hoćemo li vidjeti slike ostalih timova?
Ne.
Kad smo se sastali na radionici slika kako bismo pregledali slike svakog tima…
Sinoć nisam mogao spavati jer sam bio tako uzbuđen.
Mislim, osam godina čekam ovaj set podataka i ovu sliku.
Jako sam sretna što svi dobivamo prilično dosljedne rezultate
i veselim se vidjeti što ostali timovi rade.
Svi smo čuvali baš dobre tajne.
Treći tim za izradu slika uglavnom koristi standardnu tehniku
kod koje se koristi algoritam imena CLEAN.
Imamo nekih šest članova tima koji izrađuju slike.
Uglavnom se slažemo oko središnjeg dijela slike.
Bit će zanimljivo sljedeći tjedan vidjeti što su dobili timovi
koji koriste maksimalnu entropiju i neke druge metode.
Nadamo se da će biti dosljedne.
Pokušavamo biti jako, jako oprezni.
Najgore bi bilo reći da smo vidjeli sjenu crne rupe
pa kasnije saznati da je to nastalo u izradi slike.
U prvom smo timu trenutno
prilično sigurni u strukture koje dobivamo.
Osjećamo se prilično dobro zbog dosljednosti na našim slikama,
no nismo vidjeli ništa od ostalih timova,
pa je moguće da će sve biti potpuni,
potpuni nered kod usporedbe među timovima.
A mene malo plaši koji će nam biti plan za nastavak
ako slike zaista budu različite.
Da.
EHT-OVA RADIONICA ZA USPOREDBU SLIKA 23. SRPNJA 2018.
Dobro jutro!
-Kako ide? -Prilično dobro.
Dobro, veselim se tome.
-Hej! -Hej.
-Drago mi je konačno te upoznati. -Također.
Ja sam Katie.
Drago mi je!
Hvala što si došao ovako daleko!
Ovo je nevjerojatno uzbudljiv trenutak. Po prvi ćemo put vidjeti
opažaju li svi timovi istu osnovnu strukturu.
Nisam vidio ničije druge rezultate.
Ovo je baš kao Božić ili Hanuka, zar ne?
Sad ih raspakiraš, sad otvoriš poklone.
Jesi li dobio ponija? Ne znam.
Onda sam samokalibrirala pa amplituda plus faza zatvaranja.
Dobro.
Malo sam se naježila.
Ovaj sam trenutak čekala nekih deset godina.
Modeliram crne rupe već deset godina
i konačno postaje stvarno.
Da vidimo što će biti
ako jednostavno koristimo potpuno istu skriptu,
bez ikakvih promjena, bez ikakvih dorada,
da vidimo što će učiniti.
-Iz čiste znatiželje. -Baš zanimljivo.
Da vidimo možemo li doći do jedne skripte
koja bi dosljedno…
…sve na razini mikroarksekunde.
Znači, zaista se čini da nečime više popunjava vakuum.
Pa, čini se da imamo dvije mogućnosti za odgovor na nultoj osnovici.
I u obje stvara više-manje istu sliku, zar ne?
Nema nikakvog smisla koristiti ga u tome.
Zapravo ima, zaista donose dodatne informacije.
Ali to bi mogle biti potpuno nevezane informacije.
Michaele, još nisam dobila sliku od trećeg tima, da ih gnjavim?
Dobro.
-Onda će biti mnogo gore… -Dobro.
Oprostite, samo kratko.
Koliko tebi još treba da budeš spremna?
-Ne znam… -Petnaestak minuta?
Da, ako sve bude išlo glatko, 15 minuta.
Koliko treba trećem timu?
Nekoliko minuta, ako upali.
Učinimo onda to,
možete pogledati brojke, čine li se u redu…
Dobro.
-Hej, ja… -Spreman sam, da.
Dobro, prvo smo napravili normaliziranu vektorski koreliranu usporedbu
svih slika.
Vrijednost jedan označavat će savršenu konzistenciju između dvije slike,
nula je prilično loša.
Pa, jesmo li spremni za trenutak istine?
Dobro, pomaknut ću dolje.
O, moj Bože.
Vidi ti to.
To je M87!
Uspoređivali smo, u osnovi, piksel po piksel,
koliko su slike zapravo slične.
Timovi uopće nisu međusobno razgovarali,
ali ovi nam brojevi govore da, unatoč tome,
svi više-manje vidimo točno istu strukturu,
pa to baš obećava.
Bilo je iznenađujuće emotivno.
Znaš to s gledišta matematike
i sad gledamo slike prilično slične onima iz naših modela.
No, kad to pogledaš, moraš se podsjetiti da su to zaista podaci,
da ne gledaš simulaciju, nego zaista gledaš crnu rupu.
Ulovila sam se kako satima buljim u nju na svom mobitelu.
Sad će se svi suradnici
morati sastati i složiti.
Na istoj je širini kao ALMA.
Ovo je vrlo, vrlo kritična faza projekta.
Moramo okupiti vrlo različite ljude s vrlo različitim iskustvima
kako bi se složili oko nečega
što će predstavljati rad 200, 250 ljudi.
To je sjajno pitanje. Mislim da bi najbolje bilo…
Jako je lako izgubiti kredibilitet.
A Event Horizon Telescope je dugi niz godina gradio kredibilitet.
Moramo uspjeti.
Kako odlučiti što je ključna suština?
Oko čega se svi slažemo?
To je predmet rasprave i ima nesuglasica.
I vjerojatno još nije posve odlučeno.
15,30 - 17,00, ODVOJENA SJEDNICA, RADOVI 2 I 4
Da, želimo dobiti… jedinstvenu sliku,
ali želimo prikazati i varijacije.
Da, moramo doći do kompromisa.
Nešto što djeluje. Ono što djeluje.
Mislim da to nije do toga što želimo pokazati,
mislim da trebamo uzeti najbolji set podataka
i najbolju slika ovoga,
koju je lako reproducirati bilo kome tko to poželi.
Meni se nekako sviđa prosječna slika,
no pošto nije konzistentna niti s jednim podacima,
hoćemo li koristiti tu sliku kako bismo, primjerice, donosili procjene parametara?
Svatko je došao s vlastitim financiranjem, s vlastitim očekivanjima,
pa je ključno uvjeriti ostale
i natjerati ostale da se pronađe zajednički put naprijed.
Misliš li da među sintetičkim podacima ima nemodelirane sustavnosti…
Zbog toga je sve jako demokratski, no nije lako,
ne mogu lagati da je.
Mislim da je san svakog fizičara koji proučava crne rupe
da uspije proći kroz horizont i završiti na drugoj strani.
Kad bih mogao otići na to putovanje,
odlučivši da mi je dosta ovoga svijeta,
što bih vidio?
Baš kao što je drevne istraživače privlačilo more,
nas privlači horizont.
Uvijek nas privlače granice.
Horizont crne rupe
rub je našeg znanja,
našeg razumijevanja svemira.
I taj veliki, uzbudljivi problem je odlazak preko tog ruba.
To je konačnost.
To je mjesto nakon kojeg nema „dalje”.
To je nešto što ne postoji
kao fizički, mjerljiv dio svemira.
Ali osobno biste ipak mogli otići onamo i doživjeti to.
No ne biste nikome mogli reći.
A i za vanjski svijet više ne biste postojali.
Ljudi to uvijek intuitivno povezuju sa smrću.
5. LISTOPADA 2018.
Evo ih! Nasmiješeni!
Lijepo vas je opet vidjeti. Nedostajete mi.
Dakle, slobodni smo.
Dovršili smo rad.
Zato se svi smješkaju.
Osjećam se jako dobro.
Moram reći da se osjećam nevjerojatno dobro.
Jednostavno zato što je trebalo nevjerojatno mnogo vremena da se završi.
Uvelike mi je laknulo.
Lijepo je moći
malo više razmišljati o široj slici.
Čini mi se da sam provela mnogo vremena zaista sputana u…
Osjećaš se oslobođeno.
Da, osjećam se oslobođeno, mogu bolje shvatiti što se događa
i čini mi se da je rezultat koji smo dobili jako uvjerljiv.
Pokazali smo da dlačice mogu objasniti
sve informacije pohranjene u crnoj rupi.
No, moramo vrlo pametno odlučiti što ćemo dalje.
Da, svakako.
Veliki je izazov pokušati pokazati
ne samo da se to može dogoditi,
nego da se zaista i događa. I da postoji mehanizam
za protok informacija u crnu rupu i iz crne rupe.
To je mnogo kompliciraniji problem.
Na tome bi Stephen želio da radimo.
Dolaziš li na ovo priopćenje za javnost petnaestoga?
Oklijevam.
Dobar vam dan.
Dobro došli na predstavljanje posljednje knjige profesora Stephena Hawkinga.
Sve do smrti nastavljao je tražiti odgovore u svom posljednjem radu,
suradnji sa svojim dugogodišnjim suradnicima,
profesorima Malcolmom Perryjem i Andyjem Stromingerom,
na jednom od najzagonetnijih problema s kojima se znanstvena zajednica
danas suočava, informacijskom paradoksu.
Malcolme, Andy, dajte nam sažetak rada.
Da, znate, ogroman je to problem
koji nam je Stephen dao.
Trebalo je 50 godina da shvatimo
što je crna rupa prije negoli smo počeli brinuti o kvantnoj…
Proći će desetljeće dok ne saznamo
hoće li nas ovaj put odvesti kamo želimo.
Ne znamo ni da ne može.
A, moram i priznati, ne doliči ovo baš znanstveniku,
no osjećam da je to to.
Jako sam uzbuđen što ću biti dijelom ove velike pustolovine.
-Za Stephena. -Za Stephena.
-Za dlačice. -Za dlačice.
I za propast informacijskog paradoksa.
I za sljedeći rad.
Sjajan je to život.
U tome je smisao života.
10. TRAVNJA 2019.
ZRAČNA LUKA LOGAN
ZGRADA NACIONALNOG NOVINARSKOG DRUŠTVA
REZERVIRANO ZA NOVINARE
I ja sam se tako osjećala.
Dobro došli na današnju konferenciju za novinare.
Pod pokroviteljstvom Nacionalne zaklade za znanost i Event Horizon…
Dobar vam dan.
Imamo jako malo vremena prije nego počne prijenos objave
diljem svijeta, na šest simultanih konferencija za novinare, pa ću…
Buenos días a todos.
Danas je izvanredan dan za astronomiju.
TOKIO, JAPAN
Ovo što vidite ovdje rezultat je suradnje mnogih, mnogih ljudi.
Hvala vam, okupljeni gosti, zaljubljenici u crne rupe.
Crne rupe najmisteriozniji su objekti u svemiru.
Sad smo članovi velike suradnje.
Imamo 200 članova, imamo 60 instituta
i radimo u više od 20 zemalja i regija.
Radili smo više od deset godina
na razotkrivanju dijela svemira koji nam je dotad bio nevidljiv.
I drago nam je što vas danas možemo izvijestiti
da smo vidjeli nešto što smo dotad smatrali nevidljivim.
Vidjeli smo, i uslikali, crnu rupu.
Evo je.
Sad imamo vidljive dokaze postojanja crne rupe.
Sad znamo
da u središtu M87 postoji crna rupa mase 6,5 milijardi puta veće
od mase našeg Sunca.
A ovo je tek početak.
ZNANSTVENICI KONAČNO SNIMILI PRVU SLIKU CRNE RUPE
OTKRIVENA PRVA SLIKA CRNE RUPE
JEDAN MISTERIJ MANJE U NAŠEM OGROMNOM SVEMIRU
Prijevod titlova: Mario Komljenović