Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Et sort hul er mere sært,
end noget opfundet af science fiction-forfattere.
Et område i rummet,
hvor tyngdekraften er så stærk,
at intet kan undslippe.
Når man krydser grænsen,
er der ingen vej tilbage.
SERDÁN, MEXICO, JANUAR 2017
Wow.
Jeg bliver altid imponeret, når jeg ser de to bjerge heroppe.
Det snyder lidt.
Det ser ud, som om man kan gå derop på et par timer.
Men det er stor højdeforskel, fra hvor vi er nu.
Jeg var ikke aspirerende astronom,
jeg havde ikke et teleskop som dreng,
men jeg husker, at jeg så et sort hul.
Jeg syntes, der var interessante ting at udforske i universet.
Event Horizon Telescope er et nyt instrument,
samlet af et globalt team,
der har forstørrelseskraft til at vise området omkring et sort hul.
Det er aldrig opnået før.
Vi jagter noget,
der kæmper med næb og kløer for at være uset.
Og vi siger: "vi finder dig."
Når man når 4500 meter, er man over en del af atmosfæren.
Man skal være over atmosfæren for at se ud i rummet.
Målet med Event Horizon-projektet er ganske enkelt,
at vi tager det første billede af et sort hul.
(LMT) LARGE MILLIMMETER TELESCOPE 4580 METERS HØJDE
I går klokken 12 fungerede alle dele af systemet i forenden…
Vi er kommet her til LMT i januar
for at udføre en såkaldt fortest.
Og vi opdagede problemer.
Vi prøvede at udskifte Gunn-modtageren.
Nu har vi mistet strømmen, og det prøver vi at løse.
I dag prøver jeg at få den gamle til at virke igen.
Bruger vi den gamle Gunn-modtager, så kan vi stadig være med i EHT
-i januar og april. -Ja.
I april har vi hele EHT-netværket af teleskoper i gang verden over,
det er vores bedste chance for at fotografere et sort hul.
Men først skal vi sikre os, at alt fungerer.
Det første mål er at prøve at få 232,1 GHz igen med den gamle Gunn.
Hvis det ikke virker, hvad så?
Min plan B er, at…
Jo større teleskopet er, jo bedre viser det små genstande.
For at blotlægge det sorte hul midt i vores galakse
eller det større sorte hul i M87,
har vi brug for et teleskop på størrelse med jorden.
Det er umuligt. Så vi gør det næstbedste.
Vi tager teleskoper verden over,
og får dem til at se på det sorte hul samtidigt.
Forestil jer at tage et spejl og smadre det med en hammer
og fordele skårene over hele verden.
Og så nedfælde hvad hvert skår opfanger og sætte dem sammen
og genskabe spejlet i en supercomputer. Sådan fungerer Event Horizon-forsøget.
Så alt skal fungere perfekt på alle lokationer.
Jeg tror, den er beskadiget.
Under forsendelsen?
-Ryger den, når vi tænder, er noget galt. -Ja.
Vi skal stadig lave nogle tests.
I morgen laver vi en rigtig observation.
Den involverer Sydpolen, Spanien, Chile,
og forhåbentligt LMT.
Uret tikker.
Det ved jeg. Spil Mission Impossible-temaet.
TESTOBSERVATIONSDAG, 27. JANUAR 2017
Det er teleskopet, begravet under det L-O-R-T,
-hvis jeg må være så fri. -Men hvad er der sket?
-Hvad skete der? -Vejret er imod os.
Det mener du ikke. De sidste 16 timer har det været smukt,
så snart vi ankommer, slår vejrguderne til?
Sikke noget lort.
Vi kan ikke sigte og fokusere som vejret er nu.
Tiden starter…
Om 40 minutter.
Om 35 nu.
Hvis vi er dækket af skyerne,
og det bliver koldt, dannes der is.
Ja. Det er en mulighed.
-Det er det, jeg er bange for. -Ja, det bekymrer mig meget.
Kryds fingrene, og brug jeres yndlingsbesværgelser,
så klarer det op.
Vi indstiller niveauer i det andet rum, så er vi klar.
Jeg må justere strømniveauet lidt.
Du indser, at vi affyrer den om præcis 14 minutter og 15 sekunder.
Ja, det ved jeg, men…
Jøsses.
Sagde du 65-73?
-Så RCP og LCP er højt, ikke? -Vi har et minut.
Okay, folkens, hold på hat og briller.
Okay, vi er klar.
Fire, tre, to, en, nul.
Affyr.
Uha.
Hvad er et sort hul?
Det er så dybt,
at det er svært at forstå fysikken, der foregår.
Du kan bruge hele dit liv på at studere det.
Forestil dig et objekt, hvor tyngdekraften er blevet så stærk
den har komprimeret alt materialet, det startede med, til et punkt.
Objektet udvikler det, der kaldes en begivenhedshorisont,
der har den fantastiske egenskab, at den er ensrettet.
Man kan gå udefra og ind, men intet kommer ud.
Tyngdekraften er så stærk,
at alt, der kommer tæt nok på, bare forsvinder derind.
Forsvinder noget i begivenhedshorisont, er det væk.
Og vi har ikke længere kendskab til det.
Det er ikke længere påviseligt og kan ikke erkendes.
Det eksisterer måske, måske ikke, vi kan ikke vide det.
Vi har at gøre med et fænomen, vi ikke helt forstår.
Det er som en malstrøm i universet, i tid og rum.
Det mørkeste objekt, vi kan forestille os matematisk,
udsender og reflekterer intet lys.
Men det driver de mest kraftfulde begivenheder, vi ser i universet.
Der er noget ved dem,
der udfordrer bevidstheden.
Kan I høre mig?
Ja.
Det siges, at virkeligheden nogle gange overgår fantasien,
når man taler om sorte huller, kunne det ikke være mere sandt.
Jeg arbejder for tiden med min kollega på Cambridge, Malcolm Perry,
og Andy Strominger fra Harvard,
på en ny teori, der forklarer mekanismen,
hvorved information sendes tilbage ud af et sort hul.
Se på dette rum…
Jeg mødte Stephen i 1982.
I årenes løb fandt vi fælles interesse i en lang række emner,
men den meget intense ting, der er vokset over de seneste…
-Hvad er det, tre år? -Tre år. Ja.
Det har været et helt nyt, vidunderligt niveau.
-Og helt anderledes. -Helt anderledes, ja.
Det var en fantastisk varm dag,
lidt usædvanligt i april i England, så vi holdt forelæsning udenfor.
Et sted, der hedder Great Brampton House.
I de sidste ti år har Stephen og venner arrangeret et lille refugieophold.
Jeg havde disse idéer om kanten af uendelighedens struktur,
og hvordan de kunne gemme information.
Jeg lyttede til foredraget og følte,
at fænomenet, han beskrev, kunne ske på overfladen af et sort hul.
Stephen fangede det straks.
Han sagde, at det var brikken, vi manglede.
Han er meget ivrig efter at opklare paradokset,
han satte i verden i 1975.
Det kaldes informationsparadokset.
Det siger, at sorte huller udsletter information,
hvilket ikke burde være muligt. Det er paradokset.
Det forudsætter et sammenbrud af fysikkens love i sorte hullers nærvær.
SAMMENBRUD
Derfor forfølger vi problemet,
for går information tabt, strider det mod alt, hvad vi ved om fysik.
Noget er galt i forståelsen af, hvordan sorte huller virker.
Udefra kan man ikke se, hvad der er i et sort hul.
Når man ser på et sort hul, kan man kun fastslå
dets masse, ladning og rotationen.
Det er ens for alle sorte huller, uanset hvad de er lavet af.
Det betyder, at et sort hul indeholder meget information,
der er skjult for omgivelserne.
Det var underligt for folk at forstå og så opdagede Stephen Hawking
den utrolige Hawkingstråling, der siger, at noget kommer ud af et sort hul.
Måske var det der, problemet startede.
SORTE HULLERS PARTIKELOPBYGNING
De er ikke sorte, viser det sig, de udsender stråler.
Derved mister de masse og forsvinder til slut.
Masse på størrelse med elefanter kan danne et sort hul.
Masse svarende til et leksikon kan danne et sort hul.
Det sorte hul fordamper, og efterlader et hav af Hawkingstråling.
Det lader til, at informationen om, hvad der faldt i, er væk.
Partiklerne, der kommer ud af et sort hul,
synes at være helt tilfældige og uden forbindelse til, hvad der faldt i.
Hvis det, Hawking sagde, er rigtigt, kan det spytte hvad som helst ud.
Det kan spytte et klaver ud, det kan spytte en trombone ud,
Hvad som helst kan komme ud.
Det betyder, at universets grundlæggende natur
bare er tilfældig.
Der er ikke fysiske love, som styrer hele universet.
Det er alle fysikeres mareridt.
Meget af vores viden om universet er baseret på troen på,
at vi pålideligt kan forudsige ved brug af naturlovene.
Vi har en fysisk teori, som vi laver forudsigelser ud fra.
Vi laver eksperimenter eller observationer for at se, om de realiseres.
Vi forstår det tidlige univers ved at bruge fysikkens love
til at regne baglæns og sige, hvordan verden må have været.
Hvis de love bryder sammen,
handler det om grænserne for viden.
Hvilke ting kan vi vide om verden?
Hvis sorte huller får universets forudsigelighed til at bryder sammen,
kan den bryde sammen i andre situationer.
Hvad værre er, hvis oplysninger går tabt,
kan vi heller ikke være sikre på vores fortid.
Historiebøgerne og vores minder kan være illusioner.
Det er fortiden, der fortæller os, hvem vi er.
Uden den mister vi vores identitet.
Siden jeg var studerende,
har informationsparadokset været centralt i mine tanker.
Det er en kontant ting.
Jeg står op, laver en kop kaffe, sætter mig med en blok papir.
Jeg tænker på det, når jeg børster tænder,
drømmer om det.
Det er det mest interessante, velformulerede spørgsmål
i moderne fysik.
Så interessant,
at jeg var klar til at vie mit liv til at forstå det.
I de 40 år siden Hawkings argument…
Forresten, mens Malcolm visker ud…
Der er skrevet tusindvis af afhandlinger om,
hvordan paradokset kan undgås.
Ingen af dem har opnået universel accept,
og de er alle problematiske på en eller anden måde.
Den magiske formel kunne jeg nedskrive i mindste detalje.
Så mens Malcolm skriver…
Det, vi har gjort, er først og fremmest…
Men nu har Stephen, Malcolm og jeg fundet en mekanisme,
hvorved informationsparadokset måske kan løses.
Det virker meget spændende.
Det er starten på noget dybt. Vi ved ikke hvad…
Undersøgelsen er stærkt undervejs nu.
-Men centrale udtryk for hvad… -Hvad er en superrotation?
Superrotationerne… Almindelig BMS-gruppe…
Fysik handler om at finde sandheden
om universet.
Vi forstår måske aldrig det hele…
Det giver os en bevarelseslov…
…men der er en god mulighed for, at vi løser det her i min levetid.
Så er det bevarelsen af superrotationsladningen.
Lad mig viske ud…
At se det er at tro det.
Det er den mest troværdige og mest magtfulde sans, vi har.
Vi skal se ting. Vi længes efter at se ting.
I ti år har jeg ikke været i tvivl om, at der er et sort hul.
Der er helt sikkert muligt. Jeg vil stadig se det dumme billede.
Jeg vil se det.
Vi har aldrig set et sikkert tegn på et sort hul,
der er det faktiske område, horisonten, hvorfra ikke engang lys kan undslippe.
Med Event Horizon-forsøget zoomer vi ud til horisontens størrelse
og ser, om den har en silhuet, en skygge.
Event Horizon-forsøget er kulminationen på årtiers arbejde.
Da vi først indså, at vi kunne skabe et billede,
blev det fascinerende.
Over de seneste år har vi besøgt nye steder,
og måtte overbevise dem om, at videnskaben bag er det værd.
IRAM, SPANIEN
Vi har måtte udviklet og installeret meget specialiseret
og dyrt udstyr alle disse steder, alle disse ekstreme steder.
SPT, SYDPOLEN
Vi kan nu gøre vores første observation med chance for at skabe et billede.
Det er endnu ukendt,
-men sund fornuft siger kør. -Ja.
SPT, vejret er godt, kan ikke pege.
Pegeproblemer.
SMT, teknisk klar, muligvis hård vind, men sandsynligvis intet problem.
-Så natudsigten er god, ikke? -Ja.
Vi har sat teleskoper rundt om jorden, der kan tale sammen,
som optager data samtidigt,
så vi efterfølgende kan kombinere dataet,
og få det til at fungere som ét teleskop.
Lige nu er Event Horizon Telescope et netværk af otte paraboler kloden over,
fra Sydpolen til Arizona-ørkenen, Hawaii og Chile,
der skaber et teleskop på størrelse med jorden.
Vejrudsigten er god for Pico.
De siger, det er fremragende, så…
-Det ser godt ud. -Jeg ændrer det til ,2…
Jeg vil gerne se LMT-vanddampkortet.
Har man et enkelt anlæg,
skal vejret over det teleskop være perfekt til nattens observationer.
Forestil jer, at I har brug for perfekt vejr overalt i netværket.
Når vi begynder at observere, er det drevet over,
men vi ved ikke, hvad der ellers kommer.
-Det lader til at accelerere. -Ja.
Det bliver værre ved SMT.
Hvad er flaskehalsene?
Det er kun LMT og SMT,
og vi må træffe beslutning om Sydpolen baseret på, at de kan have sigteproblemer.
LMT, hvor bekymret er du for maseren?
Jeg er lidt bekymret for maseren, fordi vi ikke har testet,
hvor god den er.
-Klokken er 3:30, vi har en halv time. -Ja.
Skal vi stoppe?
Jeg synes, vi skal gøre det i aften.
Det er nok det bedste vejr, vi får, teknikken er med os.
Det er den rette nat, at have et problem ved Sydpolen.
Ja.
Vi håber at få nogle gode M87-scanninger, ikke?
Som sagt, så gjort.
Jeg tager beslutningen og sender den.
Nat fem, kør spor D.
Må fremtidige nætter være lige så gode.
Og over hele verden
drejer alle teleskoper samtidig,
og vi begynder at fotografere fotoner fra det sorte hul.
Hvor stort et sort hul ser ud, er en kombination af dens masse,
og hvor langt væk det er.
Det sorte hul midt i vores galakse, Skytten A*,
har den største synlige diameter, efterfulgt af M87.
M87's sorte hul er tusind gange større, men er omkring tusind gange længere væk.
De har ret sammenlignelige størrelser på himlen.
OBSERVATIONSVINDUETS TREDJE NAT
Dette er centralkommandoen, den er bemandet døgnet rundt.
Folk skriver, at de har en nødsituation
med et af kameraerne, modtageren eller noget.
Bare vi kommer til at kede os.
Vi håber, der ikke er noget at lave, og alt går glat, og intet går galt.
Men vi er her for en sikkerheds skyld.
Vi har lige afsluttet dag tre af EHT-observationerne.
Det er ikke se før.
Vi startede tre sammenhængende nætters observationer,
fordi vejret har været fænomenalt.
Og teamet er træt, for vi har arbejdet døgnet rundt i tre dage.
De arbejder i stor højde, de er meget opmærksomme på detaljer,
de er under meget stress, de forsøger at spore problemer,
og vi presser folk til det yderste nu.
SLUT PÅ NAT FEM AF EHT-OBSERVATIONERNE
Sidste scanning af Skytten A* begynder.
Så er det nu. Åh ja. Den sidste scanning
i 2017-observationerne
af Skytten A*.
Et sted oven over regnbuen
flyver hyttesangere
-Skrev du "juhu"? -Ja.
Og de drømme, man drømmer
De bliver virkelig til virkelighed
FANTASTISK ARBEJDE, ALLESAMMEN. JEG GIVER EN DRINK, NÅR VI SES.
En dag ønsker jeg ved et stjerneskud
Vågner et sted, hvor skyerne er langt bag mig
Hvor…
Jeg synes, at sangen virkelig fanger, hvor godt det er at realisere noget,
man har arbejdet på i årevis.
Hvor længe?
Jeg har arbejdet på det… Aner det ikke, 20 år.
Nu skal alle lokationer pakke harddiskene forsigtigt,
meget forsigtigt, og sende dem til databehandlingscenteret.
Vent. Vi er færdige.
Vi afsluttede lige det hele.
Vi er færdige. Den er i kassen.
Vi har lige afsluttet hele scanningen,
hele skemaet og hele opgaven,
og alle EHT-observationerne for i år.
Den store udfordring ved EHT-forsøget er,
at først når man får al data til databehandlingscenteret,
ved man, om alt virkede.
Og det tager over en måned.
Indtil da er der altid en spænding,
der er altid lidt usikkerhed, om noget er overset.
Så maj, forår, genfødsel, billedbehandling af sorte huller,
det bliver noget af en sommer, lover jeg.
JORDEN
SOLEN
JORDEN TIL SOLEN: 149,600.000 KM 1 ASTRONOMISK ENHED
SOLSYSTEMET
SKYTTEN A*
SOLSYSTEMET TIL SKYTTEN A* 25,600 LYSÅR
MÆLKEVEJEN
MÆLKEVEJEN TIL M87 54,8 MILLIONER LYSÅR
Det har været et evigt spørgsmål i videnskabsfilosofi.
Hvis vi primært er interesserede i fænomener,
som de kan observeres eksperimentelt,
hvordan får vi så viden om uobserverbare entiteter?
Jeg er altid blevet tiltrukket af det usynlige og det mystiske.
Jeg er altid blevet tiltrukket af sorte huller.
Men et sort hul er meget svært at forstå bare ud fra ligningerne.
Hvis du virkelig vil kende alle detaljer,
kan du ikke gøre det rent matematisk, det sker ikke.
Du skal simulere det på en computer.
Du har det, der kaldes en tilvækstskive, der kredser om det sorte hul.
Det er kaotisk.
Det er ioniseret gas, det har magnetfelter,
og det hele kører rundt.
Gassen bliver varm og sender stråler ud.
Det bliver lidt for kompliceret for en teoretiker at beregne på papir.
Simuleringer hjælper med at gøre det usynlige, det usete,
set.
10. SEPTEMBER 2017
-Det må være Andy. -Hej.
Vi har næsten utrolige nyheder.
Hvad?
Men ikke helt.
Der mangler noget et sted.
Bekymrer du ikke om det, får du svaret.
Jeg er aldrig bekymret…
En gang årligt overtager Stephen Hawking og hans venner et hus et sted,
hvor vi kan udveksle idéer, hvor vi kan more os
og gå på vandretur i bjergene.
Stephen er ankommet.
-Stephen er her, godt. -Så hvis du går den vej,
-kan du hilse på ham. -Okay.
Stephen, Sasha, Malcolm og jeg fandt en ridse i facaden,
mere end en ridse,
et stort hul i informationsparadokset.
-Lad os bruge tavlen derinde? -Okay.
Den gamle historie var,
at et sort hul ikke kunne gemme information,
det var bare et hul i rummet.
Vi opdagede, at horisonten har egenskaber, der koder information.
Nemlig, supertranslation og superrotationens frihedsgrad,
det vi nu kalder "blødt hår".
-Okay. -Lægger den rundt om.
Håret er spredt rundt om det sorte huls horisont.
Når man smider noget i det sorte hul,
ændrer man dets frisure.
Man starter sådan, smider noget i, så gør det sådan.
Vi opdagede, at der var en oversigt over, hvad der faldt i det sorte hul.
Nogle oplysninger blev bestemt overført.
Vi ved ikke, om det hele bliver.
Og det er det, vi prøver på at undersøge.
-Sådan. -Ja.
Den indeholder kun to afledte funktioner i epsilon, så det forsvinder.
Vi må se, om det bløde hår og de bløde partikler
kan kode al information i et sort hul.
Så vi er ikke bekymrede for det led. Har du set på det?
Der er en formel,
af Bekenstein og Hawking fra begyndelsen af 70'erne,
for præcis hvor mange
gigabyte information et sort hul kan indeholde.
Så den første test, som vi ikke har bestået endnu,
er at tælle information ved hjælp af det bløde hår
og vise, at det giver det rigtige svar.
Kan vi få den centrale ladning til 12J, mistes informationen ikke.
Informationen bevares, og vi kan spore den ved
at se på horisonten.
Vi brugte cirka tre måneder på at nå nul, og så tre måneder til uendelighed.
I de seneste par uger mente Malcolm,
han fik 12, og nu tror vi, det er forkert.
Fra i dag har vi 12,
men med et tvivlsomt skridt.
Siger du, at dén partielle integration blev brugt til at få den sidste formel?
Jeg har en fornemmelse.
Ja, for der er ingen led med to afledte funktioner på zeta.
Pointen var at slippe af med to afledte funktioner på zeta.
Men måske er de der virkelig.
Lad os se, okay.
Jeg tror, vi skal tænke lidt mere over det.
Stephen er her. Reddet!
-Goddag, Stephen. -Hej, Stephen.
Skal vi ikke give Stephen en opsummering?
-Hvis vi antager at alt er korrekt. -Nej.
Man antager aldrig, at alt er korrekt.
-Alt skal tjekkes. -Ja. Alt skal tjekkes.
Den sædvanlige rutsjebanetur,
for få minutter siden var vi lykkelige, det centrale led sad lige i øjet.
Lige hvor den skulle være for at få områdeloven,
så indså vi, at vi nok havde overset nogle led.
Der sker vist noget godt.
Men vi får noget at se til.
-Der er noget andet, vi måske har glemt. -Hvad?
Der var et spørgsmål om en F-plus-minus.
Ja, det har gået mig på.
Det kan være, at F plus-minus leddet fjerner det.
Hvad gør vi ved det, for…
Jeg synes ikke, vi fik noget ud af tre afledte funktioner fra epsilon,
-men… -Det må vi tjekke.
Vi leder efter et tal.
Tolv gange vinkelmomentet.
-Jeg tror, at… -Eller divergens…
Det er virkeligt svært at finde tallet.
Hvis du finder tallet…
Heroppe.
…fortæller det, at sorte huller har kapacitet til at gemme
de oplysninger, der er gået tabt.
Der er vist en sti derinde.
Et kæmpe skridt mod at løse informationsparadokset.
Malcolm kom frem til det ved partiel integration.
-Ulovligt. -Ja.
Men ved at bruge divergens af en tre-form…
-Du kan gøre det samme. -Man kan nå den præcise ligning,
og man har altid plads…
Hvor mange konforme killingvektorer er der på de to sfærer?
-Tre. -Et uendeligt tal?
Seks.
Stephen er interessant at arbejde med, for…
Han er en mand af få ord, så alt, han siger, er virkeligt vigtigt.
Globalt veldefinerede, rene killingvektorer,
der er tre af dem. Globalt veldefinerede…
Han spørger om noget, som om han bare afklarer det,
og det viser sig at være, fordi han har en anden idé eller
han deler sin indsigt eller intuition.
Hvilket måske forvirrer alle, så indser vi, at det virkelig er vigtigt.
Så vi har overholder instrukserne om at…
…glemme uendelighed.
Jeg lagde grundarbejde, kørte rundt på bjerget
og prøvede finde den bedste vej til toppen.
Og Stephen sagde: "Okay, nu tager vi den her."
Han er meget modig.
Han vil ikke bruge tid på at udforske undergrupper og forskellige muligheder.
Han går efter struben.
-Giver diffeomorfi al entropien? -Hvilken diffeomorfi giver dig entropien?
Spørgsmålet er, hvilken diffeomorfi…
Problemet er nok for svært at klare alene.
men forskellige mennesker tænker på forskellige måder
og alle bringer lidt af sig selv til bordet.
Det er stort set E i i-n-fi omkring…
-Det er i bund og grund… -E i i-n-fi, men på en måde…
Jeg har en tendens til at køre på og prøve at udfylde mellemrummene…
Virkelig?
…hvilket er en metode med en høj fejlmargen,
fordi du allerede har besluttet dig for et svar.
Malcolm begynder hellere fra starten
og gennemarbejde det systematisk.
Hvilket har det problem, at er du ikke på rette spor,
kommer du aldrig i mål.
Så vi komplimenterer hinanden godt.
Sasha har været en fantastisk tilføjelse.
Hun startede som Malcolms studerende,
og hun gik fra nul til hundrede på en ret spektakulær måde.
Vi havde den, og så forsvandt den, og vi fik den igen for ti dage siden,
men nu er den væk igen.
Vi er på rette spor,
men det er uhyre kompliceret.
-Vi skal den vej. -Enig, den vej.
-Vi skulle have haft en helikopter. -Vil du den vej ned?
-Mener du den her? -Nej.
12. MAJ 2017
MIT HAYSTACK OBSERVATORIUM EHT DATABEHANDLINGSCENTER
Det var en indviklet international fragt på grund af det, der skete i Chile.
-Du ved, det er vigtige data, ikke? -Jo.
Jeg kan ikke lide at høre ordet indviklet i samme sætning som "dine data."
Ødelæggelsesredskabet.
Det er friskleverede data.
Hele vejen fra Chile, optager tre, plads to, sæt to.
-Flot mærket. -Vincent?
Fotoner fra Chile. Frosne.
Når vi får data fra de forskellige teleskoper,
er mængden af data enorm.
Vi må måle hver eneste bølge,
hver eneste top og dal, der kommer til teleskopet.
Vi må registrere det nøjagtigt og matcher hver bølgestart
med den samme fra et andet teleskop i den anden ende af verden.
Okay, seneste tilføjelse fra ALMA. Hvad har vi ellers?
Vi genererer omkring halvanden petabyte data per observationsnat.
-Okay. -Ja, når vi har ryddet…
Den største mængde data per observationsnat
af noget fysikeksperiment i videnskabens historie.
Jeg vil se…
Okay, her er et helt ALMA-sæt
Vi bringer alle dataene tilbage,
alle de her diskdrev, til en supercomputer,
en står på MIT Haystack-observatoriet,
Den anden er på Max Planck Instituttet for Radioastronomi i Bonn, Tyskland.
Så mellem de to steder, behandler og håndterer vi alle data.
Sådan laver man et teleskop i jordklodestørrelse.
Det er som et kort over kloden.
Så heroppe har vi moduler, der er optaget i Mexico,
de er også fra Mexico, det er fra Arizona,
det herovre er fra Spanien.
Det er fra Hawaii.
Vi kan ikke behandle dataet fra Sydpolen. Stationen på Sydpolen er lukket nu.
Ingen kan lande eller lette.
Alle data er i dybfryseren indtil oktober.
Det er her, alle data samles, og vi får de endelige dataprodukter.
Det er svært at tro efter så længe, men nu sker det.
Lad det ligge og lad os prøve. Lad os bare lægge grundlinjen ind.
Når man retter fasekalkulationerne, så klarer det her op…
Selv signal/støj-ratioen stiger og amplituden stiger.
Det er virkelig fantastisk.
Vi får den følsomhed og den opløsning, vi har søgt i et årti.
For mig personligt… er det et angstprovokerende øjeblik.
Vi har arbejdet længe for dette resultat.
Og vi ved ikke engang, hvad vi har.
NOTTINGHAM UNIVERSITET, ENGLAND
FYSIKBYGNING
SORTE HULLER-LABORATORIET
Sorte huller er uden for rækkevidde.
Vi ved ikke, om ligningerne vi bruger, faktisk beskriver et sort hul.
Det kan vi ikke direkte teste, det er dilemmaet, vi er i.
I mit laboratorium har jeg en model, der efterligner træk ved sorte huller.
Det er ikke et rigtigt sort hul, det ville være farligt.
Vi har i virkeligheden en kæmpestor vandtank.
Man får en fin vortex i midten.
For små udsving på overfladen skulle det ligne et roterende sort hul.
Der er fysik forbundet med horisonten:
bøjning af lys, Hawkingstråling, superstråling.
Det er den slags effekter, vi kan simulere.
Dem, der sker udenfor begivenhedshorisonten.
Til sidst ser man en effekt, som er blevet forudsagt i mange år
uden eksperimentel bekræftelse.
Det er ægte fysik.
Det er blevet målt.
Der er en grænse for, hvad vi ved om sorte huler nu,
men jeg er videnskabsmand, det er den bedst mulige situation.
Vi har et univers i en petriskål.
Og den indeholder fantastiske nye indsigter,
der venter på at blive opdaget.
FIRE MÅNEDER EFTER HAWKING-REFUGIET 25. JANUAR 2018
Så zeta minus zeta-tilde-Y,
og den indeholder en epsilon-dobbeltprim, den indeholder en epsilon-prim.
Så det er en over W plus.
Den er en over W plus,
så den skal beregnes til W plus.
Sikker på, der ikke er andet?
Nej, der er ej.
Nej, for det er kun en over W plus, der kan lægges til.
-Okay. -Vi skal bruge en over W plus.
Så du skal beregne det til W plus.
Nej.
Du skal have en over W plus i integralfunktionen.
-Okay. -Fordi W plus er nul.
Så har vi ikke en over W plus, får vi nul.
-Vi forstod det ikke i Brinsop. -Nej, det forstod vi vel ikke.
Vi troede, det var forholdsvist enkelt, at vi ikke behøvede at tænke på så meget,
Men siden da har vi opdaget mange andre ting,
som bidrager og komplicerer sagen.
I Brinsop troede vi, vi kunne gøre det i hånden.
Du ved, ti sider.
Det viser sig at være blandt
de længste beregninger, nogen af os har lavet.
Det er faktisk lige i øjet.
-1050 led. -1050 led?
Man kan ikke beregne 1050 led uden at begå fejl.
Eller jeg kan ikke. Ikke engang Malcolm kan.
Jeg tror, jeg kan klare halvdelen, men…
For en måned siden
indså vi, at vi skulle bruge computere.
For at beregne tusindvis af led.
Hvis de alle blev præcis 12J,
betyder det, at håret på det sorte hul
er nok til at rekonstruere, hvordan det blev lavet.
Det er et stort skridt mod at løse paradokset.
Det har vi ikke set før.
Hvilket enten betyder, at der er en fejl i vores computerprogram,
en fejl i vores input eller i vores konceptuelle analyse af problemet.
Der har været op- og nedture i vores optimisme.
Vi må tro, at det faktisk vil fungere af den enkle grund,
at vi ikke ville gøre så stor en indsats, hvis vi ikke troede på det.
-Vi gør en indsats. -Vi gør en indsats, ja.
Derfor gør vi det, fordi vi tror på det.
Troede vi ikke på det, ville vi have…
-Givet op for længst. -…været mere modløse.
Jeg er optimistisk.
Men jeg tror, vi mangler noget… Vi mangler et led eller noget.
Eller en idé.
Eller en idé eller noget. Vi har ikke bare begået en regnefejl.
Informationsparadokset siger, at på grund af sorte huller,
kan universet ikke beskrives
præcist efter fysikkens love.
Jeg sætter mine penge på idéen om, at der er love, og at vi kan regne dem ud.
Men det er ikke ovre endnu.
Jeg synes, det er interessant, når observationer ikke stemmer overens
med vores standardbillede af, hvordan ting opfører sig.
Så begynder folk at lede efter mere eksotiske forklaringer.
Og det skete med det sorte hul.
Sorte huller var oprindeligt
meget esoteriske, matematiske, meget svære at acceptere.
Alligevel med tiden var der observationer, der ikke gav mening.
Sorte huller var den bedste forklaring på observationerne.
De supermassive sorte huller, var stadig kontroversielle.
Dem, der var en million til en milliard gange solens masse.
Måske har alle galakser supermassive sorte huller i kernen.
Selv vores egen galakse.
Det var ret kontroversielt,
og det var den idé, jeg blev meget interesseret i.
Og jeg arbejdede på en teknik,
min gruppe og så gruppen i Tyskland,
som i princippet kunne regne det ud.
Det var lige da Keck-observatoriet åbnede i Hawaii.
Det er utroligt, at et meget stort teleskop
lader os rode rundt med instrumenteringen.
Alligevel virkede det.
Pludselig så man galaksens centrum, stjernerne i midten.
Er der et sort hul med et par millioner gange solens masse,
vil de bevæge sig meget hurtigt.
Vores første måling var 95, 96, vi så et andet billede, og du godeste.
De var slet ikke det samme sted.
De flyttede sig.
98, 99, det var allerede tydeligt at dem, der var tæt på, begyndte at bue.
Krumningen giver en retning i det sorte hul.
Og vi havde tre stjerner, der buede, så det var som tre pile,
og de krydsede alle det samme sted.
Du har brug for noget enormt for at drive den slags kortvarige kredsløb.
Det er svært at forestille sig noget andet i midten
end et supermassivt sort hul.
Vi er på vej ind.
Man kan smage sejren.
EHT BILLEDE-HACKATON, 12. OKTOBER 2017
-345… -Nej.
Ja, men Kazu bad mig se på 120 i går, og derfor kiggede vi på den.
Så det er 3C345?
-Ja. -Okay.
Fordi vi sigter så højt med EHT,
at se noget, ingen har set før, betyder,
at vi må udvikle et nyt sæt værktøjer.
Det er nemmere at starte med et bredt udsyn…
Vi må skabe et billede med høj nøjagtighed,
så vi kan stole på det, vi ser.
…småt, og med underlig struktur.
Ja, men jeg har ikke loadet på den lineære skala med dem alle…
Når vi tager et billede med et kamera,
tror vi, det viser virkeligheden, ikke?
Du så det med dine egne øjne, og du kan se, det passer.
Når vi fotograferer et sort hul med Event Horizon Telescope,
ser vi ikke det.
Vi ved ikke, om vores billedet viser, hvordan det sorte hul ser ud.
Hvordan vurderer vi, hvad det sande billede er?
Hvilket er det rigtige? Det jeg siger er…
Hvilket er rigtigt? Folk udgiver…
Vi nærmer os problemet ved at dele teams i grupper,
der ikke taler sammen.
Vi genererer data fra mange forskellige slags billeder,
realistiske data, som vi får fra Event Horizon-forsøget,
og så cirkuleres, men uden det rigtige billede.
Vi siger, gør jeres bedste for at få et billede fra disse data.
Det der sker i Team et-rummet, bliver i Team et-rummet, ikke?
Hvis jeg ser et andet teams billede,
prøver jeg måske at skubbe mine billedalgoritmer,
underbevidst, i retning af den slags billede.
Se lige de amplitude-fejl.
Vi vil have mange runder billedbehandling og raffinere billedprocessen,
før vi sammenligner billederne.
Man ser på alle de forskellige ting med de samme data,
det er en kærlighedskamp…
Vi bør kunne sammenligne de forskellige algoritmer mellem teams.
Begynder vi at få ensartethed i dem,
har vi god mulighed for at gøre det samme med Skytten A* og M87.
Her er udsvinget med lav lukkevidde.
-Det er en stor forskel. -Der er tre dages mellemrum.
Men kilden har ikke ændret sig så meget, og lysets hastighed kan ikke ændres.
Men du ved, orange og blåt, det er præcist samme dag og tid.
Vi havde det svært i Team to.
Min fornemmelse er, at dataet ikke er klart endnu,
ikke er godt kalibreret til billedbehandling.
Så der er stadig arbejde at gøre.
Jeg kiggede lige på Guardians hjemmeside omkring midnat den 13.,
og de annoncerede det.
Det var dét.
MODERNE KOSMOLOGIS STØRSTE STJERNE DØD
Vi havde talt om at besøge ham.
Fordi vi var bekymrede, og vi vidste, at arbejdet ville opmuntre ham.
Vi blev ved med at sige, så snart vi havde noget,
ville vi flyve til Storbritannien og tale med ham om det næste skridt.
Det havde gjort ham så glad for at se, at vi var kommet videre med projektet.
Og desværre nåede vi det ikke i tide.
-Vi tænker alle forskelligt. -Ja.
Han har sin egen unikke måde at se ting på,
og vi har ikke adgang til hans hjerne længere.
Det er et kæmpe tab.
Der vokser et særligt venskab ud af
videnskabeligt samarbejde og opdagelse,
jeg mener er uligt noget andet.
Og at have en
produktiv videnskabelig interaktion
med nogen over mange årtier,
og så miste dem, er meget sørgeligt.
Det er trist på en anden måde end at miste en slægtning, men det er…
Det er noget særligt, og det er sørgeligt at miste.
Forestil dig, hvis du svævede nær to sorte huller, der kolliderede.
Når de går i kredsløb, begynder rumtiden at reagere.
De er som stikker på en tromme.
Trommen er rumtiden selv.
Den begynder at vibrere.
Tyngdekraftbølger, klemmer og strækker rummet.
I princippet ville de ramme dine trommehinder,
du ville høre dem, selv i det er tomme rum.
Tyngdekraftbølger er som en lyd i rumtid.
Og det var den største opdagelse i 2015.
Eksperimentet LIGO registrerede sammenstød mellem to helt mørke sorte huller.
Den sidste femtedel af et sekund før de sorte huller fusionerede
og blev et større sort hul.
Det er forbløffende.
Det eneste bevis, vi havde for sorte huller før, var,
det de gør ved deres miljø.
Det føltes direkte.
Det første direkte bevis
ikke blot på eksistensen af sorte huller,
men eksistensen af et par sorte huller.
Dette signal kommer efter en rejse på en milliard år, og de optager det.
Bare en spektakulær opdagelse.
Mit arbejde handlede om, hvordan sorte huller teoretisk kolliderer,
at simulere hvordan det ville lyde,
og forstå dynamikken i sorte hullers kredsløb.
Tyngdekraftsbølger er så stille, de når jorden,
at eksperimenterne kun opfanger de sidste få kredsløb.
For at grave dybere og høre dem nærme sig,
har min gruppe estimeret de sidste minutter.
Når vi lytter til den nærme sig,
ved vi, om de sorte huller havde en interessant dynamik,
om det var en kompliceret bevægelse.
Så ikke blot har de sorte huller forskellige masser
og et mere kompliceret kredsløb, men de drejer også.
Systemet begynder at rotere i rummet,
og man hører det blive mere stille, når tyngdekraftsbølgerne stråler væk
og højere, når de stråler mod en.
Og alle de detaljer kan vi trække ud af tyngdekraftsbølgerne bare ved at lytte.
Så bliver de højere, hurtigere, lige før de smelter sammen.
Så falder det til ro som et stort sort hul.
Der er en fornøjelse for et menneske fysisk at kunne opleve,
en optagelse som den.
På en måde gør det sorte huller mere virkelige.
Hvilken bemærkelsesværdig tid at leve i.
Først ikke at vide det for så at opdage det.
M87 DATA KLAR TIL BILLEDBEHANDLING, 5. JUNI 2018
Okay, vi udsender dataene.
Stort øjeblik, nu gør vi det.
Okay, nu inkluderer jeg alle i hele samarbejdet.
Slutmålet er et øjebliksbillede af, hvordan et sort hul ser ud.
Sorte huller i midten af galakser er badet i glødende plasma,
så der kommer lys bag det sorte hul, foran det og alle veje fra.
De bøjer deres rumtid så meget, at selv lys bag det sorte hul
kan bøjes omkring dem og nå observatøren.
Nogle af fotonerne er langt nok væk til, at de kommer imod dig,
nogle er tæt på horisonten, og de bliver bøjet indad,
og nogle af dem er for tæt på, og de falder i det sorte hul.
Og det sorte huls skygge er et cirkulære område
af formindsket lysstyrke med en lysende ring omkring.
Det er virkelig særligt,
at der er en så konkret forudsigelse af noget, ingen har set.
Hvis du laver et billede, skal du ind i det andet rum.
Så vi begynder på samme tid.
Team et billedbehandlere.
Hvilken dag har den bedste dækning? Jeg har 3601.
-Jeg ville lave 3601 nu. -Også jeg.
-Okay, er vi klar? -Jeg er ekstatisk.
Vent, skal vi lukke døren, er vi klar?
-Vent, hvad sker der? -Vi prøver at lave et billede nu.
Kan vi ikke lige slappe lidt af?
For det første, nej.
Shep, luk døren.
Du godeste!
-Må vi begynde, Michael? -Lad os vente på Michael.
Kan vi lave vores egne kredsløb og mødes om 20 minutter?
Nej.
Jeg synes bare, det er et stort øjeblik for mig, og jeg synes bare…
Det ville være sjovt at lave den første sammen,
og så ordne det på vores egne måder.
Det er så spændende, vil du virkelig gøre det alene?
Jeg vil gerne se det hele sammen, så vi kan få en idé om dataene.
-Er vi klar? -Klar.
Det virker slet ikke.
Optimer.
Klar?
Parat.
-Nu! -Nu!
Åh, Gud! Vi trykkede på knappen.
Det er bare en vaffel.
Det ser virkelig interessant ud.
-Hvordan går det med vaflen? -Andrews er smuk, men…
Det er ikke justeret.
Tætheden er høj.
Daniel og jeg fik begge noget i den retning…
-Det får jeg, når jeg bruger luk. -Kun luk?
-Se lige chi-kvadraterne.
-Det er ret godt. -Lidt bedre dækning.
Og efter nogle flere gentagelser,
udjævnes det og noget af støjen fjernes.
Er det på lavfrekvens?
-Er det kun en dag? -Det er kun en dag.
-Ved I hvad… -Det er ret lovende.
Tja, det lader til…
Fjernede du anomalierne.
Jeg rørte ikke noget.
Det er rigtig fedt, venner. Rigtigt fedt.
-Hvilken er det? -Det er Katies billede.
Men det ser anderledes ud,
for I har et lyspunkt mere på den her side.
Okay, seriøst?
Hør, vi får alle en halvmåne, der er cirka den rette størrelse…
-Hvad er størrelsen? -Omkring 40.
Så får vi den.
Det er, hvis man forventer, at M87 er seks milliarder gange solens masse.
Det er en stor sag.
Ved I, hvad det er? Det er en vægt til at veje sorte huller.
Okay, kan vi få noget, der ser nogenlunde sådan ud på alle dagene…
Ingen forlader rummet, før alle går derover, og vi tager et billede.
-Det kunne have været forfærdeligt. -Er jeg lille nok til at stå her?
Og få tingesten med.
Vi er nået et punkt, hvor tingene uforvarende kunne gå galt.
Okay, jeg tog et billede på min telefon af noget på skærmen.
Vi laver mere billedbehandling i morgen.
Hvis bare et af de billeder bliver sms'et til den forkerte person,
vil nogen måle ud fra skærmen
og skrive en afhandling. Det garanterer jeg jer.
Der må være en 100% embargo.
Ingen uden for EHT-samarbejdet må se noget.
Intet, der sker her,
må forlade Team et.
Det her er ret vildt.
Det er sikkert helt forkert, men bliver det ordnet,
er det ret fantastisk.
Det går godt.
Vi tror, vi har klaret denne del af projektet.
16. SEPTEMBER 2018
Vi har fået vores svar på 12J.
Der er lidt tilbage at gøre.
Det eneste, der betyder noget, er 3,5.
-3,5? -Ja.
Godt at se dig.
-Hej, Sasha. -Du er her allerede.
Ja, vi har allerede lavet fem sider med beregninger, du kommer for sent.
Du må lægge dine ting væk og gå på toilettet.
Det er okay, der er brug for mig.
-Ingen tid til det. -Nej.
Okay…
Hvor er vi? Hvad skal der gøres?
Det eneste, jeg kan se nu,
er at forstå G plus minus i P.
-Jep. -Og den tidligere horisont.
-Og den tidligere horisont. Ellers andet? -Nej.
Tilbage på Brinsop, et år senere.
Sidste år troede vi, det var ligetil. Vi skulle bruge et par uger mere,
opsummere alle led og få svaret, vi ønskede.
I løbet af seneste år indså vi, at det faktisk er meget mere kompliceret.
T-venstre, over T-højre plus T-venstre.
Vi fandt millioner af led, og det kunne ikke klares på to uger,
Vi fandt vores computere frem og det virkede ikke.
En over Y.
Så indså vi, at man kunne dele ligningen op.
Vi kunne dele den op i en integrabel og en ikke-integrabel del.
Det var et gennembrud.
Vi måtte indse, at vi næsten havde alt, vi havde brug for,
men på en måde var et par led blevet væk.
N, D, her.
Vi har opdaget, at ligningen er summen af variationerne af inerti-ladningen
og variationerne i horisontens vinkelhastighed.
Når man evaluerer, får man 12J.
Før havde vi et par led i horisontens vinkelhastighed.
Og uden det hele var det ikke integrabel.
Nu har vi fundet et godt fysisk billede og en god måde at opnå 12J på.
Og nu er det de sidste småting for at sikre, at vi virkelig tror på det.
Jeg er bare ked af, at Stephen ikke var med hele vejen.
Han ville have været begejstret.
Det er underligt, hvor personligt
fysik kan blive.
Det mest triste ting ved Stephens død, midt i det hele,
er, at hvis det virker, kan vi ikke fortælle ham det.
En flaske foran…
For Stephen.
Skål for Stephen.
En af de imponerende og vidunderlige ting ved Stephen var,
hvor meget han virkelig
bekymrede sig om disse spørgsmål.
Vi ved, at der er meget anderledes i et sort hul.
Belønningen er virkelig stor, hvis man regner det ud.
Rumtidens natur.
Det er rigtigt.
Hawking har givet os den største ledetråd.
Hvis projektet, vi arbejder på nu,
virker, er det et vink med en vognstang:
"Der er guld derovre."
Man ser op på nattehimlen,
og man ser dem selvfølgelig ikke.
Men du ved, de er deroppe.
De spotter os næsten:
"Prøv at regne mig ud."
EHT-TEAM TO TO UGER FØR SAMMENLIGNING AF BILLEDER
Jeg tjekker lige min lyd.
-Kan du høre mig? -Ja, jeg kan høre dig.
-Monica, kan du høre os? -Ja.
Okay, så starter jeg bare,
den første telekonference, der viser de første billeder af M87.
Alle billeder er ensartede, der er et skyggelignende træk.
Virkelig opmuntrende resultater.
Wow, det virkede. Det virkede helt bestemt.
Vi ser ringen,
og så må du faktisk være meget skeptisk.
Jeg ville elske at se den,
og det gør mig meget mistænksom omkring mig selv og det, jeg ser.
Jeg synes, det er okay at kalde det en skyggefunktion,
som du ser i midten,
men vi bør være forsigtige med, hvad vi tror, vi ser.
Skal vi se andre holds billeder?
Nej.
Når vi mødes for at inspicere billeder fra hvert hold…
Jeg kunne ikke sove i nat, fordi jeg var så spændt.
Jeg har ventet på det datasæt og det billede i otte år.
Jeg er glad for, at vi får ensartede resultater,
og jeg glæder mig til at se, de andre holds arbejde.
Vi var alle gode til at holde det hemmeligt.
Team tre har mest brugt standardteknikken,
hvor vi bruger algoritmen Clean.
Vi har et halvt dusin personer på holdet, der laver billederne.
Den centrale del af billedet er vi enige om.
Spændende at se, hvad dem, der bruger "maksimal entropi"
og nogle andre metoder, har fundet i næste uge.
Vi håber, de er ensartede.
Vi prøver at være meget forsigtige.
Det værste ville være at sige, at vi havde set skyggen af et sort hul
og så opdage, at det er et billedartefakt.
EHT-TEAM ET
I Team et lige nu føler vi os ret sikre på de strukturer, vi ser.
Vi har det godt med, hvor ens billederne er,
men vi har ikke set noget fra de andre hold,
så det er muligt, at alt bliver et komplet rod, når man sammenligner.
Og jeg er lidt bange for planen fremadrettet,
-hvis vi får forskellige billeder? -Ja.
BILLEDESAMMENLIGNINGS-WORKSHOP 23. JULI 2018
Godmorgen.
-Hvordan går det? -Godt.
Okay, jeg glæder mig.
-Hej. Rart endelig at møde dig. -Hej. I lige måde.
-Jeg hedder Katie. -Rart at møde dig.
Tak, fordi du kom.
Det er et utroligt spændende øjeblik.
Nu ser vi, om alle teams har samme grundlæggende struktur.
Jeg har ikke set de andres resultater.
Så det er virkelig som juleaften, Hanukkah, ikke?
Det er som at åbne julegaverne, du ved. Fik du en pony? Aner det ikke.
Så selvkalibrerede jeg og så amplitude plus lukkefase.
Okay.
Jeg fik lidt gåsehud.
Jeg har ventet i ti år på dette øjeblik.
Jeg har lavet modeller af sorte huller i ti år.
Nu bliver det virkelighed.
Lad os se, hvad vi kan gøre, hvis vi bruger det samme script
uden at ændre noget, uden finjustering, for at se, hvad det gør.
Okay. Det ville være interessant.
Af ren nysgerrighed. For at se, om vi kan finde et script, der konsekvent…
…på mikrobuesekundskala.
Så det er lidt som at udfylde vakuummet med mere.
Så vi har vel to muligheder ud fra en grundlinje på nul.
Og begge dele giver stort set det samme billede, ikke?
Det giver ingen mening at bruge det.
Det giver faktisk ekstra information.
Men det kan være overflødig information.
Michael, jeg har ikke fået et billede fra Team tre, skal jeg rykke dem?
Okay.
-Så bliver det meget værre… -Okay.
Undskyld mig. Hvor meget længere skal I bruge, før I er klar?
-Jeg ved det ikke. -Femten minutter?
-Hvis alt går glat, 15 minutter. -Hvor længe skal Team tre bruge?
Et par minutter, hvis det virker.
Lad os gøre det, du kan se tallene, og ser de fine ud…
Okay.
-Hej… -Jeg er klar, ja.
Okay, så først lavede vi en normaliseret krydskorrelation
mellem alle billederne.
Værdien en indikerer en perfekt ensartethed mellem to billeder,
nul er ret dårligt.
Er vi klar til sandhedens øjeblik?
Okay, jeg scroller ned.
Hold da op.
Se lige der.
Wow!
Det er M87.
Vi sammenlignede pixel for pixel,
hvor ens billederne var.
Vi har ikke talt holdene imellem, men tallene fortæller os,
at vi stort set ser den samme struktur, så det er lovende.
Det var overraskende følelsesladet.
Vi ved det fra et matematisk synspunkt
og har set lignende billeder i vores egne modeller.
Man ser på det og fortæller sig selv, at det faktisk er data,
at man ikke ser en simulation, men et virkeligt sort hul.
Jeg sad med min mobil og stirrede på det i timevis.
Nu skal alle i samarbejdet gå sammen og blive enige.
VERDENSOMSPÆNDENDE EHT-SAMARBEJDSMØDE, 8. NOVEMBER 2018
Det er samme breddegrad som ALMA…
Dette er en meget kritisk fase i projektet.
Vi samler mennesker med meget forskellige baggrunde for at blive enige om noget,
der repræsenterer 200, 250 personers arbejde.
Det er et godt spørgsmål. Jeg tror, det er bedst…
Det er nemt at miste sin troværdighed.
Og Event Horizon-projektet har opbygget troværdighed over mange år.
Det skal lykkedes.
Hvordan beslutter man, hvad essensen er?
Hvad er vi enige om?
Det har været en kontroversiel diskussion.
Og vi har nok ikke lagt os helt fast.
DELSESSION: AFHANDLING II + IV
Ja, vi vil gerne have et enkelt billede, men vi vil også vise variationerne.
-Det er et kompromis, vi må finde. -Noget, der virker. Det, der virker.
Det er ikke det, vi vil vise.
Jeg synes, vi skal vælge det bedste sæt data og det bedste billede,
der er let at reproducere for alle, der vil gøre det igen.
Jeg kan lide gennemsnitsbilledet,
men når det ikke stemmer overens med data,
skal vi så bruge det, f.eks. til et parameterestimat?
Alle kom med deres egne midler, deres egne forventninger,
så det handler om at overbevise hinanden og tvinge alle ind på et fælles fodslag.
Tror du, der er umodelleret systematik i de syntetiske data…
Det gjorde det meget demokratisk, men det er ikke let.
Jeg vil ikke lyve.
Enhver fysiker, der studerer sorte huller, drømmer om
at kunne gå gennem horisonten til den anden side.
Kunne jeg tage turen,
når jeg har fået nok af denne verden,
hvad ville jeg så se?
Ligesom opdagelsesrejsende blev tiltrukket af havet,
er vi tiltrukket af horisonten.
Vi bliver altid tiltrukket af grænserne.
Et sort huls horisont…
…er grænsen for vores viden,
for vores forståelse af universet.
Og det store, spændende problem er at overskride den grænse.
Det er det ultimative.
Det er stedet, hvor der ikke er noget "udover".
Det eksisterer ikke som en fysisk, målbar del af universet.
Men du kan stadig tage derhen og opleve det.
Men du kan ikke sige det til nogen.
Og du eksisterer ikke længere for omverdenen.
Folk forbindelser det altid intuitivt til døden.
5. OKTOBER 2018
Der er de. Og de smiler.
Det er rart at se jer igen. Jeg savner jer.
Nå, men vi er frie.
Vi er færdige med afhandlingen.
Det er derfor, alle smiler.
Jeg har det ret godt.
Jeg må sige, jeg har det fantastisk.
Bare fordi det har taget utroligt lang tid at blive færdig.
Det er en stor lettelse.
Det er rart at kunne at tænke lidt mere på de store sammenhænge,
Jeg føler, jeg har brugt meget tid på at grave mig ned…
Du føler dig fri.
Jeg føler mig fri til at finde ud af, hvad der foregår,
og jeg føler, at vores resultat er meget overbevisende.
Vi har vist, at det bløde hår kan forklare
alle de oplysninger, der er gemt i et sort hul.
Men vi skal overveje vores næste træk grundigt.
Ja, helt rigtigt.
Den store udfordring er at vise,
ikke kun at det kan ske, men at det sker.
Og at der er en mekanisme for strømmen af informationer til og fra det sorte hul.
Det er et meget mere kompliceret problem.
Det ville Stephen ønske at vi gjorde.
Kommer du til pressemeddelelsen den 15.?
Jeg tøver.
Godeftermiddag.
Velkommen til presselanceringen af professor Stephen Hawkings sidste bog.
Indtil sin død fortsatte han med at finde svar i sin sidste afhandling,
et samarbejde med hans mangeårige partnere,
professorer Malcolm Perry og Andy Strominger,
på et af de mest forundrede problemer, videnskaben står overfor i dag,
informationsparadokset.
Malcolm, Andy, giv os en opsummering af afhandlingen.
Ja, det er et kæmpe problem, Stephen gav os.
Det tog 50 år at forstå,
hvad et sort hul var, før man begyndte at tænke på kvante…
Det går et årti, før vi ved, om denne vej vil lede os hen, hvor vi ønsker.
Vi ved heller ikke, at den ikke kan.
Og jeg må tilstå, ikke særlig videnskabelig af mig,
at den føles rigtig.
Jeg glæder mig til at være en del af dette store eventyr.
-Skål for Stephen. -Skål for Stephen.
-For blødt hår. -For blødt hår.
Og for informationsparadoksets undergang.
Og for næste afhandling.
Livet er skønt.
Det er det, livet handler om.
10. APRIL 2019
LOGAN-LUFTHAVN
NATIONAL PRESSEBYGNING
RESERVERET TIL PRESSEN
Jeg havde det på samme måde.
Velkommen til dagens pressekonference.
Arrangeret af National Science Foundation og Event Horizon…
Godeftermiddag. Vi har meget lidt tid,
før pressemeddelelsen kommer ud verden over,
i seks samtidige pressekonferencer, så jeg vil…
Godmorgen allesammen. I dag er en enestående dag for astronomi.
Det, I ser her, er resultatet af mange menneskers samarbejde.
Tak, fremmødte gæster, entusiaster i sorte huller.
Sorte huller er de mest mystiske objekter i universet.
Vi er medlemmer af et stort samarbejde.
Vi er 200 medlemmer, 60 institutter, og arbejder i over 20 lande og regioner.
Vi har arbejdet i over et årti for at afsløre en del af universet,
som var usynlige før.
Og vi er glade for at kunne fortælle jer i dag,
at vi har set, hvad, vi mente, var umuligt at se.
Vi har set og fotograferet et sort hul.
Her er det.
Vi har nu visuelle beviser for eksistensen af et sort hul.
Vi ved nu, at et sort hul med 6,5 milliarder gange solens vægt,
findes i midten af M87.
Og det er kun begyndelsen.
FØRSTE BILLEDE AF ET SORT HUL
SORT HUL AFSLØRET FOR FØRSTE GANG
ÉT MYSTERIUM MINDRE I UNIVERSET
Tekster af: Anja Molin