Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Et sort hull er merkeligere enn noe
science fiction-forfattere har diktet opp.
Et område i rommet
der tyngdekraften er så sterk
at ingenting kan unnslippe.
Når du er over kanten,
er det ingen vei tilbake.
SERDÁN I MEXICO JANUAR 2017
Jeg blir alltid forbløffet av de to fjellene her oppe.
Det er litt villedende.
Det ser ut som om man kan gå opp på noen timer.
Men det er et stort høydeskifte fra hvor vi er nå.
Jeg var ikke en gutteastronom,
jeg hadde ikke et teleskop i barndommen…
men jeg husker at jeg så hva et sort hull var.
Jeg tenkte at det var interessante ting
å utforske i universet.
Event Horizon-teleskopet er et nytt instrument
som et globalt team setter sammen.
Det vil ha kraften til å oppløse området rundt et sort hull.
Det har aldri blitt gjort før.
Vi jakter noe som kjemper for å ikke bli sett.
Og vi sier: "Vi skal fange deg."
Når man når 4500 meter,
er man over en god del av atmosfæren.
Men må være over atmosfæren for å se gjennom
tomheten i rommet.
Målet med Event Horizon-teleskopet er veldig enkelt:
Vi skal ta det første bildet av et sort hull.
HØYDE: 4580 METER
Det jeg hadde i går klokka 12,
var at alle deler av systemet i fronten virket…
Vi kom til LMT i januar
for å ta en prøverunde.
Og vi oppdager problemer.
Så prøvde vi å erstatte gunn-dioden, da mister vi strømmen,
og derfor feilsøker vi nå.
Jeg skal prøve å få gang på den gamle gunn-dioden…
Hvis vi bruker den gamle gunn-dioden,
så er vi fremdeles kompatible med EHT…
-Ved å gjøre en dobbel nedkonvertering. -…for januar og april.
I april skal vi ha alle teleskopene spredt over hele verden,
en fungerende EHT,
og det er vår beste sjanse til å avbilde et sort hull.
Før det, må vi sørge for at alt fungerer.
Så det første målet er å prøve å få den på 232,1 gigahertz til å fungere
med den gamle gunn-dioden.
Hvis det ikke går, hva skjer da?
Plan B er at…
Jo større teleskopet er, desto bedre kan det se små gjenstander.
For å oppløse det sorte hullet midt i galaksen vår,
eller det større sorte hullet i M87,
trenger vi et teleskop på størrelse med jorda.
Det er selvsagt umulig. Så vi gjør det nest beste.
Vi tar teleskoper spredt verden over
og får alle til å sikte samtidig på det sorte hullet.
Tenk deg å knuse et speil med en hammer,
for så å fordele bitene verden over.
Og deretter filme det som skjer på hver av bitene
for å bringe dem sammen
og rekonstruere speilet på en datamaskin.
Det er det Event Horizon-teleskopet gjør.
Så alt må fungere perfekt på alle stedene.
Jeg tror den ble skadet.
Under frakten?
Hvis den begynner å røyke, vet vi at noe er galt.
Ja.
Vi må fortsatt ta noen prøver.
I morgen skal vi utløse en ekte observasjon.
Og det vil involvere Sydpolen, Spania, Chile og forhåpentligvis LMT.
Du har en klokke som tikker.
Jeg vet det.
Mission Impossible.
TEST-OBSERVASJONSDAG 27. JANUAR 2017
Det er teleskopet som er begravd
-under noe. -Hva skjedde her?
-Hva skjedde? -Været skjedde.
Du kødder. De siste 16 timene har det vært nydelig,
så skjer dette når vi kommer?
Det er noe dritt.
Vi kan ikke peke og fokusere i dette været.
Vi skal egentlig begynne…
Om 40 minutter…
Om 35 nå.
Hvis vi fortsatt er i skyene
og det blir kaldt, blir det en is-situasjon.
Ja. Det er en mulighet.
-Det bekymrer meg. -Ja, jeg er veldig bekymret for det.
Alle må krysse fingrene og bruke favoritt-trylleformlene,
så klarer vi dette.
Vi setter nivåer i naborommet
-og så er vi klare. -Jeg må justere effektnivået litt.
Du skjønner at vi skal skyte den opp
-om 14 minutter og 15 sekunder. -Ja, jeg vet, men…
Jøye meg.
Sa du 65-73?
Så det er RCP og LCP høyt, ikke sant?
Ett minutt.
Nå skjer det, folkens, hold på hattene.
Greit, vi er klare.
Fire, tre, to, en, null!
Oppstart!
Jøsses.
Hva er et sort hull?
Det er så dypt,
det er så vanskelig å verdsette all fysikken som foregår.
Du kan bruke hele livet på å studere dette.
Tenk deg et objekt hvor tyngdekraften har blitt så sterk
at den har komprimert alt materialet
den startet ned til ett punkt.
Objektet utvikler en hendelseshorisont.
Hendelseshorisonten er en enveiskjørt gate.
Du kan gå fra utsiden til innsiden, men ingenting kommer ut.
Tyngdekraften er så sterk
at alt som kommer nært nok, forsvinner inni.
Hvis noe forsvinner over hendelseshorisonten, er det borte.
Og vi vet ikke lenger ikke noe om det.
Det er ikke lenger mulig å finne.
Det eksisterer kanskje, eller kanskje ikke, vi vet ikke.
Vi har en kontakt med et fenomen
som vi ikke helt forstår.
Det er som en virvel i universet i rom og tid.
Det mørkeste objektet vi kan forestille oss matematisk
hverken avgir eller reflekterer lys.
Men det blir motoren
til de mektigste hendelsene vi nå observerer i universet.
Det er noe ved dem
som virkelig utfordrer sinnet.
Hører dere meg?
Ja.
Det sies at fakta noen ganger er merkeligere enn fiksjon,
men ingen steder er det mer sant enn i sorte hull.
For tiden jobber jeg med min Cambridge-kollega Malcolm Perry,
og Andy Strominger fra Harvard,
med en ny teori for å forklare mekanismen bak
at informasjon returneres fra det sorte hullet.
Se på dette rommet…
Jeg møtte Stephen i 1982.
I årenes løp har vi samarbeidet om flere emner,
men det som har vokst de sist årene,
-hva er det nå, tre år? -Tre år. Ja.
Har vært et helt nytt, flott nivå.
-Og ganske annerledes. -Ganske annerledes.
Det var en fantastisk varm dag,
litt uvanlig i England i april,
så vi hadde en forelesning utenfor.
Dette var på Great Brampton House.
De siste ti årene har Stephen og venner ordnet et slags retreat.
Jeg hadde noen ideer
om strukturen på uendelighetens kanter
og hvordan de kunne lagre informasjon.
Jeg hørte på foredraget og følte
at fenomenet han beskrev
kunne gjelde det sorte hullet.
Stephen bet merket i det med en gang.
Han sa at dette var delen som manglet.
Han er veldig ivrig etter å løse paradokset
han beskrev for verden i 1975.
Noe som heter informasjonsparadokset,
som sier at sorte hull tilintetgjør informasjon.
Det burde ikke være mulig. Det er paradokset.
Det betyr at fysikkens lover bryter sammen i sorte hulls nærvær.
Derfor jager vi dette problemet,
fordi hvis informasjon går tapt, motstrider det alt vi vet om fysikk.
Da er det noe vi misforstå rundt hvordan sorte hull fungerer.
Fra utsiden ser man ikke hva som er inni et sort hull.
Når man ser på et sort hull, kan man bare si
massen, ladningen og rotasjonstilstanden.
Det gjelder for alle sorte hull.
Dette betyr at et sort hull inneholder mye informasjon
som er skjult for verden utenfor.
Det var merkelig for folk å forstå,
så oppdaget Stephen Hawking
Hawking-strålingen, som sier at noe kommer ut av sorte hull,
og det var der problemet startet.
PARTIKKELSKAPELSE AV SORTE HULL
Det viser seg at de ikke er sorte, de stråler.
Når de stråler, mister de masse og forsvinner til slutt.
En likeverdig masse elefanter kan danne et sort hull,
en likeverdig masse Encyclopædia Britannica kan også det.
Det sorte hullet fordamper og vi sitter igjen med Hawking-strålingen.
Det ser ut til at informasjonen om det som falt inn går tapt.
Partiklene som kommer ut av et sort hull
ser ut til å være tilfeldige
og har ingen sammenheng med det som falt inn.
Hvis det Hawking sa var riktig, kan det spytte ut hva som helst.
Det kan spytte ut et piano, det kan spytte ut en trombone.
Hva som helst kan komme ut.
Det betyr at universets grunnleggende natur
er tilfeldig.
Det finnes ikke fysiske lover som styrer hele universet.
Dette er hver fysikers mareritt.
Mye av vår kunnskap om universet
er basert på vår tro på at vi kan forutsi ved bruke naturens lover.
Vi har en fysisk teori, vi antar ut ifra den teorien,
vi eksperimenter eller observerer for å se om antakelsene ble realisert.
Vi forstår det tidlige universet ved å bruke fysikkens lover
for å forutse baklengs og si hvordan verden må ha vært.
Hvis lovene bryter sammen,
handler det om kunnskapens grenser.
Hva kan vi egentlig vite om verden?
Hvis universets forutsigbarhet
brytes sammen med sorte hull,
kan det bryte sammen i andre situasjoner.
Enda verre, hvis informasjon går tapt,
kan vi ikke være sikre på fortiden vår heller.
Historiebøkene og minnene våre kan være illusjoner.
Det er fortiden som forteller oss hvem vi er.
Uten den mister vi identiteten vår.
SENTER FOR TEORETISKE VITENSKAPER
Helt siden studietiden har informasjonsparadokset
vært sentralt i tankegangen min.
Det er noe jeg tenker på døgnet rundt.
Jeg står opp, lager en kopp kaffe, setter meg ned med noen ark.
Jeg tenker på det når jeg pusser tennene,
drømmer om det.
Det er det mest interessante spørsmålet
i moderne fysikk.
Så interessant
at jeg var klar til å vie livet mitt til å prøve å forstå det.
I de 40 årene siden Hawkings påstand…
Forresten, mens Malcolm vasker…
…har det vært tusenvis av avhandlinger
om hvordan paradokset kan unngås.
Ingen av dem har fått
universell aksept,
og alle er problematiske på en eller annen måte.
Jeg kan skrive den magiske formelen.
Så mens Malcolm skriver…
Det vi har gjort er først og fremst…
Men nå har jeg, Stephen og Malcolm funnet en mekanisme
hvor informasjonsparadokset kanskje kan løses.
Jøss. Så spennende.
Det er starten på noe dypt, vi vet ikke helt hva…
Vi er godt i gang med å undersøke det nå.
-Men sentralbetingelsen… -Hva er superrotasjonen?
Superrotasjonene er en BMS-gruppe…
Fysikk handler om å finne sannheten
om universet.
Vi får kanskje aldri hele sannheten…
Dette gir oss en bevaringslov…
…men jeg tror det er en god sjanse
for at vi klarer det i min levetid.
Så det er bevaring av superrotasjonsladning.
Nå… La meg hviske bort her…
Å se er å tro.
Det er den mest troverdige og mektigste sansen vi har.
Vi må se ting.
Vi lengter etter å se ting.
Jeg er ikke i tvil om at det er et sort hull,
og det er ingen tvil om at det er mulig. Jeg vil bare se det dumme bildet.
Vi har aldri sett et tegn på det sorte hullet
som er den virtuelle regionen, horisonten, som ikke engang lys kan unnslippe fra.
Med Event Horizon-teleskopet skal vi zoome helt til horisonten
og se om den skaper en silhuett, kaster en skygge.
Event Horizon-teleskopet er kulminasjonen
av tiår med arbeid.
Da vi innså at vi kunne lage et bilde,
ble det fascinerende.
De siste årene har vi dratt til nye steder
for å overbevise dem om at vitenskapen er verdig.
IRAM I SPANIA
Vi har utviklet og installert veldig spesialisert
og dyrt utstyr på alle stedene,
på alle disse ekstreme stedene.
Vi skal nå gjøre vår første observasjon
med sjansen til å lage et bilde.
OBSERVASJONSVINDUET STARTER
Det er fortsatt et spørsmålstegn,
-men lokal visdom sier ja. -Ja.
Været er bra, men ikke for peking.
Pekeproblemer.
SMT er klart, værvarsel varsler
høy vind, men det vil ikke påvirke noe.
Så det lover bra for kvelden?
Ja.
Vi setter opp teleskoper verden over som snakker med hverandre
og tar opp data i tandem,
så etterpå kan vi kombinere dataene
og få dem til å fungere som om de var ett teleskop.
Akkurat nå er Event Horizon-teleskopet en rekke
av åtte mottakere over hele kloden
fra Sydpolen til Arizona-ørkenen til Hawaii til Chile…
…som skaper et teleskop på størrelse med jorda.
Værmeldingen er bra for Pico.
De sier den er utmerket.
-Ser bra ut. -Jeg endrer dette til .2…
Jeg vil se LMT-vanndampkartet.
Når man har et enkelt anlegg,
er det været over det teleskopet
som må være perfekt ved observasjon.
Tenk deg at du trenger perfekt vær på hvert sted.
Innen vi begynner å observere, vil den ha flyttet forbi,
men vi vet ikke hva annet som kommer.
Det ser ut til å øke.
-Riktig. -Så SMT blir verre.
Så hva er punktene her?
Det er bare LMT og SMT,
og vi må ta en avgjørelse basert på… angående Sydpolen,
basert på det vi vet nå, at de kanskje har pekeproblemer.
LMT, hvor bekymret er du for maseren?
Jeg er litt bekymret
fordi vi ikke har testet skikkelig
hvor god den er.
-Vi har en halvtime. -Ja.
Skal vi avlyse?
Jeg tror vi gjør det i kveld.
Jeg tror det er det beste været vi får,
vi har løst tekniske problemer.
Dette er kvelden å betvile Sydpolen.
Ja.
Vi får noen ganske gode M87-skanninger.
Så la oss gjøre det.
Jeg annonserer avgjørelsen.
Natt fem, spor D er i gang!
Måtte alle nettene bli som denne.
Og så, over hele verden,
svinger alle teleskopene samtidig,
og vi begynner å ta opp fotoner fra det sorte hullet.
Hvor stort et sort hull ser ut på himmelen er en kombinasjon av massen
og hvor langt borte det er.
Det sorte hullet i senter av galaksen vår, Sagittarius A*,
har den største vinkelstørrelsen på himmelen etterfulgt av M87.
M87s sorte hull er tusen ganger større,
men omtrent tusen ganger lenger unna.
De har ganske sammenlignbare størrelser på himmelen.
NATT TRE AV OBSERVASJONSVINDUET
Dette er kommandosentralen, den er bemannet døgnet rundt.
Folk skriver inn og sier de har en krise
med en av opptakerne, mottakeren eller noe.
Vi håper på å kjede oss.
Vi håper det ikke er noe å gjøre
og at alt går bra og at ingenting går galt.
Men vi er her i tilfelle.
Vi har nettopp avsluttet dag tre av EHT-observasjonene.
Det har vært enestående.
Vi har hatt tre netter på rad med observasjoner
fordi været har vært fenomenalt.
Og teamet er slitent,
fordi vi har jobbet døgnet rundt i tre dager.
De er oppe i høyden,
de følger nøye med på detaljer,
de er under mye stress, prøver å ordne problemer,
og vi presser folk til det ytterste nå.
SLUTTEN PÅ NATT FEM AV EHT-OBSERVASJONEN
Siste skanning av Sagittarius A* begynner.
Nå skjer det, ja. Den siste skanningen
av Sagittarius A* i 2017.
Over regnbuen
-Skrev du "woohoo"? -Jepp.
Drømmer du drømmer om
Drømmer går virkelig i oppfyllelse
En dag vil jeg ønske til en ønskestjerne
Våkne opp der skyene er langt bak meg
Jeg synes denne sangen fanger hvor godt det er å realisere noe
man har jobbet med i evigheter.
Hvor lenge?
Jeg har jobbet med dette i 20 år.
Så blir alle harddiskene ved hvert EHT-sted
pakket veldig forsiktig,
og sendt til sentralen.
Vi er ferdige!
Er vi ferdige med hele greia?
Vi er ferdige!
Vi er ferdige med hele skanningen,
og hele planen, og hele kampanjen,
og Event Horizon-teleskopets observasjoner for i år.
Den store utfordringen for Event Horizon-teleskopet
er at ikke før du får all data tilbake til sentralen vet du om alt fungerte.
Og det vil ta over en måned.
Inntil da er det alltid en spenning,
en usikkerhet om noe er oversett.
Mai, vår, blomstring, bildebehandling av sorte hull,
det blir litt av en sommer.
Det har vært et evig spørsmål i vitenskapsteorien
om det vi først og fremst er interessert i er fenomener
som kan oppdages eksperimentelt,
hvordan har vi kunnskap om ikke-observerbare enheter?
Jeg har alltid blitt trukket mot det usynlige og mystiske.
Jeg har naturlig blitt trukket mot sorte hull.
Men et sort hull er veldig vanskelig å forstå med bare ligningene.
Hvis du virkelig vil vite noe på detaljnivå,
vil du ikke gjøre det med ren matematikk,
det vil ikke skje. Du må simulere det på en datamaskin.
Du har det som kalles en akkresjonsskive som kretser rundt det sorte hullet.
Det er kaotisk.
Det er ionisert gass, den har magnetfelt,
hele greia kverner.
Gassen blir varm, og så stråler den.
Det blir litt for komplisert
for en teoretiker å beregne med blyant og papir.
Simuleringer hjelper oss med å gjøre det som er usynlig,
det som er usett… sett.
10. SEPTEMBER 2017
-Det må være Andy. -Hei.
Vi har nesten utrolig gode nyheter.
Hva?
Men ikke helt.
Det er noe som mangler.
Ikke bekymre deg, så får du riktig svar.
Jeg bekymrer meg aldri, så…
En gang i året tar Stephen Hawking og vennene hans over et hus et sted,
hvor vi kan utveksle ideer, hvor vi kan ha det gøy,
hvor vi kan dra på fjellturer.
Stephen har kommet.
-Stephen er her, flott. -Gå den veien for å hilse på ham.
Stephen, Sasha, Malcolm og jeg fant et svakt punkt,
mer enn et svakt punkt,
et stort hull i informasjonsparadokset.
-Kan vi ikke bruker tavla der? -Greit.
Den gamle historien var
at et sort hull ikke kunne lagre informasjon,
det var bare et hull i rommet.
Vi har oppdaget at horisonten
har noen egenskaper som koder informasjon.
Superoverføringen og superrotasjonsgraden av frihet,
det vi nå kaller "mykt hår".
-Ok. -Helt rundt.
Håret er spredt rundt horisonten til det sorte hullet.
Når du kaster noe i det sorte hullet,
skifter du frisyren.
Du begynner sånn, du kaster noe inn, og så blir det sånn.
Vi oppdaget at det var en oversikt over det som har falt i det sorte hullet.
Noe informasjon er definitivt overført.
Vi vet ikke ennå om alt er overført.
Og det er det vi prøver å undersøke.
Det ser slik ut.
Den inneholder bare to derivater
i epsilon, så det forsvinner.
Vi må se om dette myke håret og disse myke partiklene
kan kode all informasjonen i et sort hull.
Vi bekymrer oss ikke for den.
-Nei. -Så du på den betingelsen?
Det er en formel,
av Bekenstein og Hawking fra tidlig på 70-tallet
som sier nøyaktig hvor mange gigabites med informasjon som kan lagres.
Så den aller første testen, som vi ikke har bestått,
er å telle informasjonen ved hjelp av det myke håret
og vise at det gir nøyaktig riktig svar.
Hvis vi får sentralladningen til 12J,
går ikke informasjonen tapt. Informasjonen bevares,
og vi kan spore informasjonen ved å se på horisonten.
Vi har brukt tre måneder på å få null,
så tre måneder å få det uendelige,
og de siste ukene trodde Malcolm
at han fikk 12, og nå tror vi det er feil igjen.
Per i dag har vi tolv,
men med et tvilsomt steg.
Sier du at integrasjonen
ble gjort for å få denne siste formelen?
Jeg har en følelse.
Ja, for det er ingen betingelser med to derivater på zeta.
Hele poenget var å kvitte seg med to deriverte på zeta.
Men kanskje de er der.
La oss se, greit.
Jeg tror vi må tenke litt mer på dette.
Stephen er her. Reddet!
-Hallo, Stephen. -Hei.
Hallo, Stephen.
La oss gi Stephen et sammendrag.
Forutsatt at alt er riktig.
-Det må bekreftes. -Nei, du antar aldri at alt er riktig.
-Alt skal sjekkes. -Ja. Alt skal sjekkes.
Det er som vanlig opp og ned, vi var veldig gira for noen minutter siden
fordi den sentrale betingelsen ble rett,
nøyaktig hva det må være for å få områdeloven,
så innså vi at vi kanskje hadde glemt noen betingelser.
Det ser ut som noe bra skjer.
Men vi har mye å gjøre.
Det er noe annet vi kan ha glemt.
Hva?
Det var et spørsmål om en F-pluss-minus-betingelse.
Ja, det har plaget meg.
Så det kan være at det fjerner det.
Hva skal vi gjøre med det, fordi…
Jeg trodde ikke jeg produserte noe med tre derivater av epsilon,
-men… -Vi må sjekke det.
Vi er ute etter et visst tall.
Tolv ganger vinkelmomentet.
-Så det er… -Eller divergens av…
Det er så vanskelig å få det rette tallet.
Hvis du får tallet…
Her opp.
…vil det si at sorte hull har evnen til å lagre
all informasjonen som kan ha gått tapt…
Jeg tror det er en sti.
Et stort steg mot å løse informasjonsparadokset.
Og Malcolm kom fra det til dette ved integrasjon.
-Ulovlig. -Ja.
Men ved å bruke divergens av en treformig…
-Kan man gjøre det samme. -Kan du få denne ligningen
-og du har alltid rom for… -Hvor mange konforme Killing-vektorfelt
er det på tosfæren?
-Tre! -Et uendelig tall?
Seks!
Stephen er en interessant person å jobbe med fordi…
Han er en mann av få ord, så alt han sier er veldig viktig.
Det finnes tre veldefinerte Killing-vektorfelt.
Vi tror han spør for å avklare noe,
men så viser det seg at han har en annen idé,
eller så kommer han bare med innspill.
Det forvirrer kanskje alle,
så innser vi at det er veldig viktig.
Så vi har slavisk fulgt dine instruksjoner om å…
…glemme uendeligheten.
Jeg la grunnarbeid først, sirklet rundt fjellet
for å finne den beste veien til toppen.
Og så sa Stephen: "Ok, vi går for denne."
Han er veldig vågal.
Han vil ikke bruke mye tid
på å undersøke ulike muligheter.
Han vil satse hardt.
Ville diffeomorfisme gitt deg all entropi?
Hvilke diffeomorfismer gir entropi?
Så spørsmålet er hvilke…
Problemet kan nok ikke løses alene,
men man tenker på ulike måter,
så alle bidrar på hver sin måte.
Det er i bunn og grunn E til Pi rundt…
-Det er i bunn og grunn… -E til Pi, men på en måte…
Jeg pleier å skynde meg mot mål og deretter fylle ut det som mangler…
Virkelig?
…en metode som er særs utsatt for feilgrep
fordi man har bestemt hvilket utfall man ønsker.
Mens Malcolm sannsynligvis hadde
startet fra begynnelsen og systematisk jobbet seg gjennom det,
som har problemet at hvis man ikke er på rett spor,
vil du aldri komme i mål.
Jeg tror vi utfyller hverandre godt.
Sasha har vært et fantastisk tilskudd.
Hun begynte som Malcolms student,
og hadde en spektakulær læringskurve.
Vi har trodd vi har løst det før, sist for ti dager siden,
men det var feil igjen.
Vi er på rett spor,
men det viser seg å være uhyre komplisert.
-Vi går den veien. -Den veien.
-Vi burde hatt et helikopter. -Vil du gå ned den veien?
-Denne, mener du? -Nei.
12. MAI 2017
MIT HAYSTACK-OBSERVATORIUM EHTS DATABEHANDLINGSSENTER
Dette var en innfløkt forsendelse på grunn av det som skjedde i Chile.
-Du vet at dette er viktig data? -Ja.
Jeg liker ikke å høre ordet "innfløkt" i samme setning som "dataene dine".
Ødeleggelsens redskap.
Data som akkurat har ankommet.
Helt fra Chile. Opptaker tre, spor to, sett to.
-Pent merket. -Vincent?
Fotoner fra Chile. Frosne.
Når vi får dataen fra de ulike teleskopene,
er det en enorm mengde data.
Vi må måle hver eneste bølge,
hvert eneste element i bølgen når de kommer til teleskopet.
Vi må registrere det slavisk
og matche hver bølgefront
med tilsvarende fra et annet teleskop
fra andre siden av jorda.
Det siste tilskuddet fra ALMA.
Hva annet har vi?
Vi genererer omtrent en og en halv petabytes med data
hver observasjonskveld.
-Ok. -Når vi har klarert…
Vi har den største mengden data per observasjonsnatt
enn noe fysikk-eksperiment i historien.
Jeg vil se…
Ok, så her er et helt ALMA-sett.
Vi bringer alle dataene tilbake,
alle disse diskene til en superdatamaskin,
én er på MIT Haystack-observatoriet,
og den andre er ved Max Planck-instituttet
i Bonn i Tyskland. Så mellom disse to stedene,
behandler og håndterer vi alle dataene
Slik lager man et teleskop på størrelse med jorda.
Det er som et kart over hele kloden.
Her oppe har vi moduler som ble spilt inn i Mexico,
disse er også fra Mexico, denne er fra Arizona,
Denne er fra Spania,
denne er fra Hawaii.
Vi kan ikke gjøre noe fra Sydpolen.
Stasjonen på Sydpolen er stengt.
Ingenting kan lande eller ta av.
Alle dataene er nedfryst til oktober.
Det er her alle dataene samles,
og vi får de endelige dataene.
Så det skjer. Det er vanskelig å tro etter så lenge.
Glem det inntil videre, så legger vi inn grunnlinjen.
Korrigerer man de manuelle kalkuleringene, så blir denne renere,
og både signal/støy-forholdet og amplituden øker.
Det er utrolig.
Vi får sensibiliteten og oppløsningen vi har vært ute etter i et tiår.
For meg
er dette et angstfullt øyeblikk.
Vi har jobbet lenge for dette resultatet.
Og vi vet fortsatt ikke hva vi har.
FYSIKKBYGNING
SORTE HULL-LABORATORIUM
Sorte hull er utenfor rekkevidde.
Vi vet ikke om likningene vi bruker
faktisk beskriver et sort hull.
Vi kan ikke teste det, det er dilemmaet.
I laboratoriet mitt,
har jeg en modell som etterligner visse trekk ved sorte hull.
Det er ikke et ekte sort hull, det ville vært farlig.
Vi har et gigantisk vannbasseng.
Du får en fin virvel i midten.
For små svingninger på overflaten ser det ut som et roterende sort hull.
Det er fysikk knyttet til horisonten:
lysbrytning
Hawking-stråling,
superradians.
Slike effekter kan vi simulere.
Alt som skjer utenfor hendelseshorisonten.
Til slutt ser du en effekt som har blitt forutsett i mange år
uten noen eksperimentell bekreftelse.
Det er ekte fysikk.
Den er oppdaget.
Det er en grense for hva vi vet om sorte hull,
men jeg er forsker, det er en drømmesituasjon.
Vi har dette universet i en petriskål.
Den inneholder ny kunnskap
som venter på å bli oppdaget.
FIRE MÅNEDER ETTER HAWKING-RETREATET 25. JANUAR 2018
Så zeta minus zeta-tilda-Y,
og denne har et dobbelt epsilon-primtall, den har et epsilon-primtall.
Så det blir én over W-pluss.
Dette blir én over W-pluss,
som betyr at man må beregne den til W-pluss.
Er du sikker på det ikke er mer?
Nei, det betyr ikke det.
Det er bare betingelsen over W-pluss som kan bidra.
-Riktig. -Vi trenger den over W-pluss.
Så du må beregne dette for å få W-pluss.
Nei.
Nei, for du vil ha én over W-pluss i integralet.
-Riktig. -For rekkevidden av W-pluss er null.
Så hvis vi ikke har én over W-pluss der, får vi null.
-Vi forsto ikke dette i Brinsop. -Nei, vi forstod visst ikke det.
I Brinsop trodde vi at ting var enkle,
vi trengte ikke tenke på så mye,
men siden deg gang har vi oppdaget mange ting
som bidrar og kompliserer saken.
I Brinsop trodde vi at vi kunne gjøre det for hånd.
Du vet, ti sider.
Det viser seg å være blant
de lengste beregningene vi har gjort.
Det er helt korrekt.
Tusen og femti betingelser.
Tusen og femti betingelser? Du kan ikke legge til 1050 betingelser
uten å gjøre én eneste feil.
Eller jeg kan ikke.
Selv ikke Malcolm.
Jeg tror jeg kan gjøre halvparten, men…
For en måned siden
innså vi at vi måtte bruke datamaskiner.
Å summere mange tusen betingelser,
hvis alle legger opp til nøyaktig 12-J,
betyr det at håret på det sorte hullet
er nok til å rekonstruere hvordan det ble laget.
Et stort steg mot å løse informasjonsparadokset.
Vi har ikke sett det så langt.
Det betyr at det er en feil i dataprogrammet vårt,
en feil i inputen,
eller en feil i vår konseptuelle analyse av problemet.
Optimismen har gått opp og ned.
Vi må tro at det faktisk vil fungere
av den enkle grunn
at vi ikke hadde anstrengt oss slik om vi ikke trodde det.
-Vi anstrenger oss. -Vi anstrenger oss, ja.
Vi gjør det fordi vi tror på det.
Hadde vi ikke trodde det , ville vi nok…
-Gitt opp for lenge siden. -…vært mer motløse.
Jeg er optimistisk.
Men jeg tror vi mangler noe,
vi mangler en betingelse eller noe.
Eller en idé.
Eller en idé eller noe. Vi har ikke bare summert feil.
Informasjonsparadokset sier at på grunn av sorte hull,
kan ikke universet beskrives
nøyaktig av naturlover.
Jeg satser på at det finnes naturlover, og at vi kan finne ut hva de er.
Men det er ikke over ennå.
Jeg synes det er interessant når observasjoner
ikke stemmer overens
med vårt standardbilde av hvordan ting oppfører seg.
Det er da folk begynner å lete etter
mer eksotiske forklaringer.
Det var det som skjedde med det sorte hullet.
Sorte hull var i utgangspunktet
veldig esoteriske, matematiske, vanskelige å akseptere,
og i økende grad over tid,
var det observasjoner som ikke ga mening.
Sorte hull var den beste forklaringen på observasjonene.
Det som var kontroversielt, var de supermassive sorte hullene,
de som var en million til en milliard ganger solens masse.
Kanskje alle galakser har supermassive sorte hull i kjernene.
Selv vår egen galakse.
Det var ganske kontroversielt,
og det var ideen jeg ble veldig interessert i.
Jeg jobbet med en teknikk,
gruppen min og gruppen i Tyskland,
som i prinsippet kunne finne ut av det.
Dette var da Keck-observatoriet åpnet på Hawaii.
Det er utrolig at et veldig stort teleskop
lar oss leke med instrumenteringen.
Og det fungerte.
Plutselig kunne du se sentrum av galaksen, stjernene i sentrum av galaksen.
Hvis det er et sort hull der med millioner ganger solens masse,
vil disse tingene bevege seg veldig fort.
Nittifem var vår første måling.
På nittiseks, så vi et andre bilde, og herregud!
De tingene var ikke på samme sted.
Disse tingene ble trukket!
Nittiåtte, nittini, det var allerede klart
at de som var veldig nære, begynte å krumme.
Krumningen gir deg en retning til det sorte hullet.
Vi hadde tre stjerner som krummet, så det var som tre piler,
og de krysset hverandre på samme sted.
Du trenger noe veldig massivt
til å drive en så kort bane.
Det er vanskelig å tenke på noe annet i midten
enn et supermassivt sort hull.
Vi er på vei inn.
Du bare kjenner det.
EHTS BILDEHACKATON 12. OKTOBER, 2017
Jeg tror… Kazu ba meg
Ja, men Kazu ba meg se på 120 i går, og det var derfor vi så på den.
Så dette er 3C345?
-Ja. -Ok.
Det faktum at vi sikter så høyt med EHT
for å se noe ingen har sett før betyr
at vi må utvikle helt nye verktøy.
Det er mye lettere å starte med et stort synsfelt…
Vi må rekonstruere et bilde med en nøyaktighet
der vi kan stole på det vi ser.
…liten, så får du en rar strukturering.
Jeg har den ikke på en lineær skala…
Når vi tar et bilde med kameraet,
tror du det bildet er virkeligheten.
Du så det med dine egne øyne,
og du kan se det samsvarer.
Når vi tar et bilde av et sort hull med Event Horizon-teleskopet,
får vi ikke se det,
vi vet ikke om bildet vi genererer
er slik det sorte hullet ser ut.
Hvordan vurdere hva som er det sanne bildet?
Så hvilket er riktig?
Helt generelt,
hvilket er riktig?
Folk publiserer…
Vi nærmer oss problemet ved å dele teamene
i grupper som ikke snakker med hverandre.
Vi genererer data fra mange ulike bilder,
realistisk data lik som vi ville fått fra Event Horizon-teleskopet,
så slippes det til samfunnet, men uten det sanne bilde,
så ber vi dem lage det beste bildet ut fra det.
Det som skjer i rommet til team én forblir der, sant?
Hvis jeg ser et annet teams bilde,
kan jeg prøve å presse bildealgoritmene,
selv underbevisst, i en retning av det bildet.
Se på disse feltene.
Vi vil ha mange runder med bildebehandling og raffinering av bildeprosessen
før vi sammenligner bildene.
Du ser på alle disse forskjellige tingene med samme data, det er…
Vi bør kunne sammenligne de ulike algoritmene mellom teamene.
Begynner vi å få konvergens på dem,
vet vi at vi er i en god posisjon til å gjøre det samme for Sag-A* og M87.
Her har vi amplitude med lav lukning.
Det er en stor forskjell.
Det er tre dagers mellomrom.
Ja, men kilden har ikke endret seg så mye,
og du kan ikke endre lysets hastighet.
Oransje og blå er på samme dag og samme tid.
Det var tøft på team to.
Jeg føler at dataene ikke er klare ennå,
ikke godt nok kalibrert
for bildebehandling.
Det er gjenstår fortsatt arbeid.
Jeg så på nettsiden til The Guardian
rundt midnatt den 13,
og de kunngjorde det.
Det var det.
STEVEN HAWKING DØD I EN ALDER AV 76
Vi hadde snakket om å besøke ham.
Fordi vi var bekymret,
og fordi vi visste at arbeidet ville løfte humøret hans.
Vi sa at så snart vi har noe,
flyr vi til Storbritannia
for å snakke med ham og diskutere neste steg.
Det hadde gjort ham glad at vi hadde et kommet videre i prosjektet.
Dessverre kom vi ikke dit i tide.
-Vi tenker på forskjellige måter… -Ja.
…og han har en unik måte å tenke på,
og vi får ikke tilgang til sinnet hans lenger.
Det er et stort tap.
Det er et spesielt vennskap
som vokser ut av vitenskapelig samarbeid og oppdagelse,
og det er unikt.
Og å ha et…
…et produktivt vitenskapelig samspill
med noen over mange tiår
for så å miste dem,
er veldig trist.
Det er trist på en annen måte enn å miste en slekting, men det er…
…det er en spesiell ting, og veldig trist å miste.
Tenk deg at du fløt
nær to sorte hull som kolliderte.
Når de går i bane, begynner romtiden å respondere.
De er som trommestikker på en tromme.
Trommen er selve romtiden.
Det begynner å ringe.
Gravitasjonsbølger klemmer og strekker rommet.
I prinsippet ville de påvirket trommehinnen,
du hadde hørt dem, selv om det er tomrom.
Gravitasjonsbølger er som en lyd i romtid.
Det var den største oppdagelsen i 2015.
Eksperimentet Ligo registrerte kollisjonen av to helt mørke, sorte hull.
Den siste femtedel av et sekund
før de sorte hullene slo seg sammen og ble stille som et større sort hull.
Det er forbløffende.
Det eneste beviset vi hadde for sorte hull før den gang,
var hva de gjør med miljøet.
Dette føltes direkte.
Det første direkte beviset,
ikke bare på eksistensen av sorte hull,
men eksistensen av sorte hull i par.
Dette signalet kommer etter å ha reist over en milliard år,
og så registreres det.
Det er en spektakulær oppdagelse.
Arbeidet mitt handlet om hvordan sorte hull teoretisk kolliderer,
hvordan det ville høres ut, simulere det
og forstå dynamikken i banene til sorte hull.
Gravitasjonsbølger er så stille at innen de når jorda,
plukker eksperimentene bare opp de siste få banene.
For å grave dypere og høre tilnærmingen
har gruppa mi anslått de siste minuttene.
Når vi lytter til et lengre tilløp,
kan vi se om de sorte hullene hadde en mer interessant dynamikk,
om det var en mer komplisert bevegelse.
I dette tilfellet er ikke bare de sorte hullene forskjellige masser,
ikke bare på en mer komplisert bane,
men de snurrer også.
Systemet begynner å rotere i rommet
og du kan høre at det blir roligere
mens gravitasjonsbølgene stråler bort fra deg,
og høyere når de stråler mot deg.
Så dette er detaljer vi kan hente ut
av gravitasjonsbølgene ved å lytte.
Så blir de høyere, raskere,
rett før de smelter sammen.
Så blir det stille som ett stort sort hull.
Det er en menneskelig glede
i det å kunne oppleve et slikt opptak.
Det gjør på en måte sorte hull mer ekte.
For en bemerkelsesverdig tid å leve.
Det å ikke vite, og så oppdage.
M87-DATA ER KLARE TIL BILDEBEHANDLING 5. JUNI 2018
Vi slipper dataene.
Stort øyeblikk, la oss gjøre det.
Jeg krediterer alle som har bidratt.
Målet er å ha et bilde av realiteten: Hvordan et sort hull ser ut.
Sorte hull i sentrum av galakser er badet i glødende plasma,
så det kommer lys fra alle sider av hullet.
De bøyer romtiden så mye at selv lys bak det sorte hullet
kan bøyes rundt dem for å nå observatøren.
Noen av fotonene være langt nok unna slik at de kom til deg,
noen ville vært nær horisonten og bøyd innover,
og noen av dem ville vært for nære og falt i det sorte hullet.
Skyggen av det sorte hullet er et sirkulært område
med redusert lysstyrke med en lys ring rundt seg.
Det er spesielt at det finnes en så konkret prediksjon
for noe ingen har sett.
Hvis du lager et bilde, må du gå inn i det andre rommet.
-Ok. -Så vi begynner samtidig.
Bildeskapere fra team én.
Ok, hvilken dag har best dekning?
Jeg tar 3601.
-Jeg skulle ta 3601. -Samme.
-Er vi klare? -Jeg er spent.
Skal vi lukke døra, er vi klare?
Hva er det som skjer?
Vi prøver å lage et bilde nå!
Kan vi bare roe det litt?
Vel, nei, først av alt.
Lukk døra, Shep!
Herregud!
Kan vi starte, Michael? Du trenger ikke starte…
La oss vente på Michael.
Kan vi bare gjøre våre egne ting
og møtes om 20 minutter?
-Nei. -Jeg synes det er et stort øyeblikk,
og for min egen del…
…ville det vært gøy å gjøre det første sammen,
se det, og så jobbe videre selv.
Det er så spennende… Vil du vil gjøre det alene?
Jeg vil se alt sammen, så vi kan få en idé om dataene.
-Er vi klare? -Klar.
Det funker nok ikke!
Forstørr!
Klar?
Ferdig.
-Gå! -Gå!
Herregud! Vi trykket "gå"!
Det er bare en vaffel.
Det ser veldig interessant ut.
Hvordan går vaffellagingen?
Andrews' er vakker,
men den justerer seg ikke.
Jeg satt kompaktheten veldig høyt.
Daniel og jeg fikk begge noe slikt, men…
Jeg vet det. Ok.
Jeg får det når jeg bruker lukning.
-Bare lukning? -Herregud, se på kjikvadratene!
-Ganske bra! -Litt bedre dekning.
Dette er, etter noen flere iterasjoner,
glatter og uvesentlige ting er fjernet.
-Er dette alt på lavbånd? -Ja.
-Er det bare én dag? -Én dag.
-Vet du hva… -Det antyder en del.
Vel, det virker som…
Fjernet du noen outlines?
Jeg rørte ingenting.
Det er veldig kult. Det er skikkelig kult.
Hvilket er det?
Katies bilde.
Det ser annerledes ut,
for dere har et lyspunkt på denne siden.
Ok, seriøst?
Vi får alle en halvmåle på noenlunde rett størrelse…
-Så hva er størrelsen? -Rundt 40.
Da får vi det.
Det er da du antar at M87 har seks milliarder solmasser.
Det er høy masse.
Vet dere hva dette er? En skala for å veie sorte hull.
Hvis vi kan få noe som er i nærheten
av det på alle dagene…
Ingen får gå herfra før vi tar et bilde sammen.
Det kunne vært fælt!
Er jeg lav nok til å stå her?
Du må få med den!
Herlig!
Vi er på et punkt
der ting kan gå rett vest.
Jeg tok et bilde på telefonen av noe på skjermen.
Vi sees i morgen, da jobber vi videre.
Alt som må til er at ett av bildene
blir sendt til feil person,
folk vil se på det, måle det ut fra en skjerm,
og skrive en avhandling. Garantert.
Det må være et absolutt forbud.
Ingen utenfor EHT-samarbeidet kan se noe,
alt som skjer her
kan aldri forlate team én.
Dette er ganske vilt.
Alt er nok helt feil, men hvis det fungerer,
er det helt fantastisk.
Ting går bra.
Vi tror vi har klart å gjøre denne delen av prosjektet.
16. SEPTEMBER 2018
Vi har klart å få svaret vårt, 12J.
Det gjenstår litt.
Jeg tror det eneste som betyr noe er 3,5.
-3,5? -Ja.
Godt å se deg.
-Hei, Sasha! -Hei, du er her allerede!
Ja, vi har allerede gjort fem sider med beregninger,
du er sen!
Du kan legge fra deg tingene og gå på do.
Det er greit, dere trenger meg.
-Ingen tid til det. -Nei.
Ok…
Hvor er vi? Hva må gjøres?
Det eneste jeg ser nå,
er å forstå denne G-pluss-minus til P.
-Ja. -Og den siste horisonten.
Og den siste horisonten. Ser dere noe mer?
Nei, det var alt.
Tilbake i Brinsop, ett år senere.
I fjor trodde vi det ble lett,
vi skulle bruke noen uker til,
oppsummere alt og få svaret vi ønsket.
Og i løpet av fjoråret innså vi
at det er mer komplisert enn som så.
T-venstre, over T-høyre pluss T-venstre.
Vi fant ut at det var millioner av betingelser, og det ble en lang jobb,
og vi tok frem datamaskinene, og det gikk ikke.
Én over Y.
Vi innså at du faktisk kan bryte ligningen vi hadde,
bryte den ned til en integral del, og en ikke-integral del.
Jeg tror det var gjennombruddet.
Vi måtte innse at vi hadde nesten alt vi trengte,
men det var noen betingelser som gitt tapt.
N, D, her…
Vi har oppdaget
at ligningen er summen av variasjonen av treghetsladningen
og variasjonen av horisontenes vinkelhastighet.
Du får 12J når du evaluerer det.
Vi hadde ikke alle betingelsene til horisontenes vinkelhastighet.
Uten alle sammen, fant vi ingen intergral.
Vi har funnet et fint fysisk bilde
og en fin utregning av 12J,
så nå gjenstår bare finpussen,
for å sikre at vi virkelig tror på det.
Jeg er bare lei meg for at Stephen ikke fikk se resultatet.
Han ville vært veldig begeistret.
Det er rart hvor personlig
fysikk kan bli.
Noe av det tristeste ved at Stephen døde, er at…
…vi ikke får si det om det funker.
Én flaske foran…
For Stephen.
Noe av det imponerende og fantastiske ved Stephen,
var hvor mye han virkelig brydde seg
om disse spørsmålene.
Vi vet at det er veldig annerledes i et sort hull.
Belønningen er veldig stor hvis du finner ut av det.
Romtidens natur.
Det stemmer.
Hawking ga oss den største ledetråden.
Hvis prosjektet vi jobber med nå virker,
vil det være som et gigantisk skilt med:
"Det er gull i denne retningen."
Du ser opp på nattehimmelen,
og du ser dem selvsagt ikke.
Men du vet at de er der.
De håner oss nesten:
"Prøv å finne ut av meg."
HAYSTACK-OBSERVATORIUM
TEAM TO TO UKER TIL SAMMENLIGNING
Jeg sjekker lyden. Hører du meg?
Jeg hører deg.
-Hører du oss? -Ja. Hallo!
Jeg vil bare starte
den første samtalen som viser de første bildene av M87.
Alle bilder er veldig konsistente,
det er skyggelignende trekk.
Veldig oppmuntrende resultater.
Jøss, det funket. Det funket definitivt.
Vi ser ringen,
og da må du være veldig skeptisk.
Jeg vil gjerne se den, og det gjør meg veldig mistenksom
ovenfor meg selv og det jeg ser.
Jeg synes det er greit å kalle det skygge,
som du ser i midten.
Men vi bør være forsiktige med hva vi tror vi ser.
Skal vi se bilder fra andre team?
-Nei. -Nei.
Når vi møttes for å inspisere bilder fra hvert team…
Jeg fikk ikke sove i natt fordi jeg var så spent.
Jeg har ventet på denne dataen og dette bildet i åtte år.
Jeg er veldig glad for at vi får ganske like resultater,
og jeg gleder meg til å se hva de andre teamene gjør.
Vi har alle holdt det hemmelig.
TEAM TRE
Team tre har for det meste brukt standardteknikken
der vi bruker algoritmen Clean.
Vi har et halvt dusin individer på laget som lager bildene.
Den sentrale delen av bildet er vi enige om.
Det blir interessant å se hva de som bruker "maks entropi"
og noen av de andre metodene fikk.
Vi håper de vil samsvare.
Vi prøver å være veldig forsiktige.
Det verste ville vært å si at vi har sett skyggen til det sorte hull
og finne ut senere at det var en bildefeil.
Vi i team én
er veldig trygge på strukturene vi får.
Vi er fornøyde med samsvarene i bildene,
men vi har ikke sett noe fra de andre teamene,
så det er mulig at alt blir kaos når vi sammenligner med dem.
Jeg er bekymret for hva som er planen videre
-om vi får forskjellige bilder? -Ja.
God morgen!
-Hvordan går det? -Bra.
Jeg gleder meg.
-Hei! -Hei.
-Hyggelig. -I like måte.
Jeg er Katie.
Hyggelig!
Takk for at du kom helt hit.
Dette er et utrolig spennende øyeblikk. For første gang skal vi se
om alle teamene har samme grunnstruktur.
Jeg har ikke sett resultatene andre steder.
Så dette er virkelig som julaften eller Hanukka.
Dette er når du åpner gavene.
Fikk du en ponni? Jeg vet ikke.
Jeg kalibrerte og brukte amplitude og lukning.
Ok.
Jeg fikk gåsehud.
Jeg har ventet på dette øyeblikket i ti år.
Jeg har modellert sorte hull i ti år,
og endelig blir det ekte.
La oss se hva vi kan gjøre
hvis vi bare bruker det samme manuset
uten å endre noe, uten finjustering,
for å se hva som skjer.
Det ville vært interessant å se.
For å se om vi kan få én metode
som konsekvent…
Med syklometriske funksjoner.
Så det virker som å fylle i vakuumet med mer.
Stilig.
Så vi har to muligheter som svar på en grunnlinje på null.
Begge deler produserer mer eller mindre samme bildet.
Det gir ingen mening å bruke den i det.
Jo, de gir faktisk mer informasjon.
Men det kan være irrelevant informasjon.
Jeg har ikke fått bildet fra team tre, skal jeg mase, Micheal?
Ok.
-Da blir det mye verre… -Ok.
Kjapt spørsmål.
Hvor lang tid trenger du før du er klar?
-Jeg vet ikke… -Femten minutter?
Ja, hvis alt går bra her.
Hvor lang tid trenger team tre?
Et par minutter hvis det funker.
Se på tallene, hvis du er fornøyd…
Ok.
-Hei. -Jeg er klar.
Vi utførte en krysskorrelasjon-sammenligning
av alle bildene.
En verdi på én gir perfekt konsistens mellom to bilder,
null er ganske ille.
Så er vi klare for sannhetens øyeblikk?
Greit, jeg skroller ned.
Herregud.
Se på det.
Det er M87!
Vi sammenlignet, piksel for piksel,
hvor like bildene var.
Vi har ikke snakket i det hele tatt,
men tallene sier at på tross av det,
ser vi alle samme struktur,
så det er veldig lovende.
Det var overraskende emosjonelt.
Du vet det fra et matematisk synspunkt,
og vi har sett på lignende bilder fra egne modeller.
Men når du ser på det og må si til deg selv at det er data,
at du ikke ser en simulering, men du ser på et sort hull.
Jeg satt bare og stirret på telefonen i timesvis.
Nå må alle i samarbeidet bli enige.
SAMLINGSMØTE FOR EHT 8. NOVEMBER 2018
Det er samme breddegrad som ALMA…
Dette er en veldig kritisk fase av prosjektet.
Vi samler forskjellige folk med svært forskjellige bakgrunner
for å bli enige om noe
som vil representere 200 til 250 personer.
Det er et flott spørsmål. Jeg tror det er best…
Det er lett å miste troverdigheten.
Event Horizon-teleskopet har bygget opp troverdighet i årenes løp.
Det må være riktig.
Hvordan bestemmer du hva som er essensen?
Hva er vi alle enige om?
Dette har vært en diskusjon, og det har vært strid.
Det er nok ikke helt avgjort.
MØTE
Vi vil ha et enkelt bilde,
men vi vil også vise variasjonene.
Vi må inngå et kompromiss.
Noe som funker. Det som funker.
Vi må ikke velge hva vi vil vise,
men det som har best data
og det beste bildet av det.
Det kan lett reproduseres for de som ønsker det.
Jeg liker det middels gode bildet,
men siden det ikke samsvarer med noe data,
skal vi bruke bildet til en parameter-estimering?
Alle kom med egen finansiering, egne forventninger,
så det handler om å overbevise hverandre
og tvinge hverandre til å finne én vei videre.
Tror du det er ikke-modellert systematikk i den syntetiske dataen…
Det gjorde det veldig demokratisk, men det er ikke lett,
jeg skal ikke lyve.
Jeg tror drømmen til enhver fysiker som studerer sorte hull
er å kunne gå gjennom horisonten og til den andre siden.
Hvis jeg kunne tatt turen,
hvis jeg har fått nok av denne verdenen,
hva ville jeg sett?
Akkurat som eldgamle oppdagelsesreisende ble trukket mot havet,
trekkes vi mot horisonten.
Vi trekkes alltid til grensene.
Horisonten til et sort hull
er kanten av vår kunnskap,
av vår forståelse av universet.
Og det store spennende problemet er å gå utenfor den kanten.
Det er det ultimate.
Det er stedet det ikke finnes noe utenfor.
Det er noe som ikke eksisterer
som en fysisk, målbar del av universet.
Men du kan personlig dra dit og oppleve det.
Men du kan ikke si det til noen.
Du eksisterer ikke lenger for omverdenen.
Folk kobler det intuitivt til døden.
5. OKTOBER 2018
Der er de! Smilende!
Kjekt å se dere igjen. Jeg savner dere.
Så vi er frie.
Vi er ferdige med avhandlingen.
Det er derfor alle smiler.
Jeg føler meg ganske bra.
Jeg må si at jeg føler meg utrolig bra.
Fordi det har tatt utrolig lang tid å bli ferdig.
Det er en stor lettelse.
Det er fint å kunne tenke på det større bildet,
Jeg har brukt mye tid på å stå fast i…
Du føler deg frigjort.
Ja, det er frigjørende å finne ut hva som foregår,
og jeg føler at resultatet vi har er veldig overbevisende.
Vi har vist at det myke håret kan forklare
all informasjonen som lagres i et sort hull.
Vi må være veldig smarte med neste steg.
Ja, absolutt.
Den store utfordringen er å vise
at det ikke bare kan skje,
men at det skjer og at det er en mekanisme
for informasjonsstrømmen inn og ut av det sorte hullet.
Det er et mye mer komplisert problem.
Stephen hadde ønsket at vi gjorde det.
Kommer du til pressemøte den 15?
Jeg er nølende.
God ettermiddag.
Velkommen til presselanseringen av professor Stephen Hawking siste bok.
Frem til hans død lette han etter svar med sin siste avhandling,
et arbeid med sine mangeårige kolleger,
professorene Malcolm Perry og Andy Strominger,
på et av de mest forbausende problemene vitenskapsmiljøet står overfor i dag:
informasjonsparadokset.
Så Malcolm og Andy, gi oss et sammendrag av avhandlingen.
Ja, Stephen ga oss et enormt problem.
Det tok 50 år å forstå hva et sort hull var
før man begynte å bekymre seg for kvante…
Det vil ta et tiår før vi vet
om denne veien vil få oss dit vi vil.
Vi vet heller ikke at den ikke kan.
Jeg må også tilstå, ikke veldig vitenskapelig av meg,
at det har den rette følelsen.
Jeg gleder meg til å være med på dette store eventyret.
-Skål for Stephen. -Skål for Stephen.
-For mykt hår. -For mykt hår.
Skål for undergangen av informasjonsparadokset.
Og for neste avhandling.
Det er et flott liv.
Det er det livet handler om.
10. APRIL 2019
NASJONAL PRESSEBYGNING
RESERVERT PRESSE
Jeg følte det samme.
Velkommen til dagens pressekonferanse.
Brakt til dere av National Science Foundation og…
God ettermiddag.
Om kort tid direktesendes kunngjøringen
verden over, i seks samtidige pressekonferanser…
Buenos dias.
Dette er en ekstraordinær dag for astronomi.
Dette er et resultat av et samarbeid mellom mange.
Takk, alle sammen, sorte hull-entusiaster.
Sorte hull er de mest mystiske gjenstandene i universet.
Vi er medlemmer av et stort samarbeid.
Vi har 200 medlemmer, 60 institutter,
og vi jobber i over 20 land og regioner.
Vi jobbet i over et tiår
for å avsløre en del av universet som før var usynlig.
Vi er glade for å kunne meddele
at vi har sett det vi trodde vi ikke kunne se.
Vi har sett, og tatt et bilde, av et sort hull.
Her er det.
Vi har nå visuelt bevis som beviser at det finnes et sort hull.
Vi vet nå at et sort hull,
som veier 6,5 milliarder ganger mer enn sola,
finnes i sentrum av M87.
Og dette er bare begynnelsen.
ET SORTE HULL AVBILDET
ET SORT HULL AVDEKKET FOR FØRSTE GANG
ETT MINDRE MYSTERIUM I DET YTRE UNIVERS
Tekst: Sindre Tvedt