Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
O gaură neagră e mai ciudată
decât orice plăsmuire a scriitorilor de SF.
O regiune a spațiului
cu gravitația atât de puternică
încât nimic nu poate să scape.
Odată ce ești dincolo de margine,
nu ai cale de întoarcere.
SERDÁN, MEXIC IANUARIE 2017
Fantastic!
Întotdeauna mă emoționez când văd munții ăștia doi.
Te induc în eroare.
Arată ca și cum ai putea urca acolo în vreo două ore.
Dar e o diferență mare de nivel față de locul în care suntem acum.
N-am fost astronom când eram mic,
n-am avut telescop în copilărie…
dar țin minte c-am văzut ce e o gaură neagră.
Mi-am zis că sunt lucruri interesante
de explorat în univers.
Telescopul orizontului de evenimente e un instrument nou
asamblat de o echipă globală…
și va avea o putere de mărire ce va rezolva
regiunea din jurul unei găuri negre.
Nu s-a mai făcut așa ceva.
Urmărim un lucru care se străduiește
din răsputeri să fie nevăzut.
Și spunem: „O să te prindem!”
Când ajungi la 4,500 de metri,
ești la o altitudine considerabilă.
Trebuie să fii deasupra atmosferei ca să scrutezi
vidul spațiului.
Țelul telescopului orizontului de evenimente e ușor de declarat:
vom lua prima imagine a unei găuri negre.
Ieri, la amiază,
funcționau toate piesele sistemului frontal…
Am venit la LMT în ianuarie
anume pentru a face un test de funcționare.
Și descoperim probleme.
Apoi, am încercat să înlocuim oscilatorul, acum am rămas fără energie,
asta încercăm să rezolvăm acum.
Azi voi încerca să repun în funcțiune oscilatorul, pe cel vechi…
Dar dacă revenim la oscilatorul vechi…
- …atunci… - Da.
rămânem compatibili cu EHT…
- Făcând o conversie dublă. Da. - …pentru ianuarie și aprilie.
În aprilie vom avea toate telescoapele de pe glob,
întregul EHT funcțional
și e cea mai bună șansă de vizualizare a unei găuri negre.
Dar, până s-ajungem acolo, trebuie ca totul să funcționeze.
Primul obiectiv e să încercăm să-l facem pe cel de 232,1 gigahertzi
- …să meargă cu cel vechi. - Da.
Dacă asta nu merge… ce facem?
Planul de rezervă…
e că…
Cu cât e mai mare telescopul, cu atât mai bine vede obiectele mici.
Pentru rezolvarea găurii negre din centrul galaxiei noastre
sau a găurii negre mai mari din M87,
ne trebuie un telescop aproape cât Terra.
Ceea ce, evident, e imposibil. Așadar trecem la a doua opțiune.
Luăm telescoape răspândite în toată lumea
și le facem să se uite toate odată la gaura neagră.
Imaginați-vă că luați o oglindă
și o spargeți cu un ciocan,
împrăștiindu-i cioburile în toată lumea.
Apoi înregistrați ce se întâmplă pe fiecare ciob
și le puneți laolaltă,
reconstruind oglinda într-un supercomputer.
Asta face telescopul orizontului de evenimente.
Așadar, la fiecare amplasament, totul trebuie să meargă perfect.
Cred că asta s-a lovit serios.
La transport?
Dacă pornește și fumegă, e în neregulă.
Da.
Mai avem de făcut niște teste.
Mâine vom declanșa o observare reală.
Vor fi implicate Polul Sud, Spania, Chile
și, cu voia Domnului, LMT.
Sunteți contracronometru.
Știu.
Bagă muzica din Misiune imposibilă!
ZIUA TESTULUI DE OBSERVARE 27 IANUARIE 2017
Uitați-vă la… Acela e telescopul, îngropat sub acel
- …R-A-H-A-T, dacă pot spune așa. - Ce s-a întâmplat aici?
- Ce s-a întâmplat? - Vremea.
Stai, mă iei la mișto. Timp de 16 ore a fost frumos
și, de cum apărem noi, ne-o trag zeii?
Ce prostie!
Nu putem focaliza pe vremea asta.
Programul trebuie să-nceapă…
În 40 de minute.
În 35, acum.
Dacă rămâne înnorat
și se răcește mult, vor fi condiții de gheață.
Da. E o posibilitate.
- Asta mă îngrijorează. - Da, și pe mine.
Strângeți pumnii, rostiți incantații
și vom trece de asta.
Vom seta niveluri în cealaltă cameră
- …și începem. - Vreau să reglez nivelul de sus.
Îți dai seama că-l pornim
- …în 14 minute și 15 secunde. - Da, știu, dar…
Isuse…
Ai spus 65-73?
Deci e RCP și LCP mare, nu?
Avem un minut.
Începem, oameni buni, țineți-vă bine!
Bine, suntem gata.
Patru, trei, doi, unu, zero!
Inițializare!
Măi să fie!
Ce e o gaură neagră?
E atât de adâncă,
încât e greu să apreciezi în întregime tot ce se petrece cu ea.
Poți să-ți petreci toată viața studiind-o.
Imaginați-vă un obiect în care gravitația a devenit atât de puternică
încât a comprimat întreg materialul
cu care a pornit până a ajuns un punct.
Acest obiect dezvoltă un așa-numit orizont de evenimente.
Iar acesta are o proprietate uimitoare,
e ca o stradă cu sens unic.
Se poate merge din exterior în interior, dar nu se poate ieși.
Atracția gravitațională e atât de puternică
încât orice se apropie destul de mult pur și simplu dispare în interior.
Ce dispare dincolo de orizontul de evenimente e bun dispărut.
Nu mai știm nimic despre acel obiect.
Nu mai e detectabil, nu mai e cognoscibil.
Poate că există,
poate că nu mai există, nu putem ști.
Avem contact cu un gen de fenomen
pe care nu-l înțelegem deplin.
E ca un vortex în univers, în spațiu și timp.
Cel mai întunecat obiect pe care-l putem imagina matematic
nu emite și nu reflectă lumină.
Dar devine motorul
celor mai puternice evenimente pe care le observăm în univers.
Au o trăsătură
care stârnește imaginația.
Mă auziți?
Da.
Se spune că realitatea e uneori mai ciudată decât ficțiunea,
dar nicăieri nu e mai adevărat decât în cazul găurilor negre.
În prezent lucrez cu colegul meu de la Cambridge, Malcolm Perry,
și cu Andy Strominger de la Harvard
la o teorie nouă privind mecanismul
prin care sunt returnate informațiile dintr-o gaură neagră.
Priviți acest spațiu…
L-am cunoscut pe Stephen în 1982.
De-a lungul anilor, ne-am suprapus pe surprinzător de multe subiecte,
dar tema intensă pe care am dezvoltat-o în ultimii,
- …câți, trei ani? Da. - Trei ani. Da.
E la un nivel nou, absolut superb.
- Și diferit. - Diferit, da.
Era o zi caldă splendidă,
neobișnuită în Anglia în aprilie,
așa că am ținut prelegerea afară.
Era un loc numit Great Brampton House.
De zece ani, Stephen și prietenii organizau un mic grup de reflexie.
Mă preocupau idei legate
de structura marginilor infinitului și…
cum ar putea stoca informații.
Pur și simplu ascultam prelegerea și simțeam
că fenomenul pe care îl descria
poate surveni la suprafața găurii negre.
Stephen a îmbrățișat imediat ideea.
A zis, asta e, e piesa care ne lipsea.
E foarte nerăbdător să dezlege paradoxul
pe care l-a dezlănțuit în lume în 1975.
Ceva numit paradoxul informațional,
conform căruia găurile negre anihilează informația,
lucru care nu ar trebui să fie posibil. Acesta e paradoxul.
Rezultă că există o dezagregare
a legilor fizicii în prezența găurilor negre.
DEZAGREGARE
De asta urmărim problema,
căci pierderea informației contrazice
aproape tot ce știm despre fizică.
S-a produs o eroare în înțelegerea funcționării găurilor negre.
Din exterior nu poți să spui ce e în gaura neagră.
Când te uiți la o gaură neagră, nu îi poți determina
decât masa, sarcina și starea rotației.
E valabil pentru orice gaură neagră, indiferent din ce-a fost făcută.
Acest lucru înseamnă că o gaură neagră conține multe informații
care sunt ascunse de lumea exterioară.
A fost o ciudățenie greu de acceptat, iar apoi
Hawking a făcut uimitoarea descoperire
a radiației Hawking, conform căreia materia iese dintr-o gaură neagră.
Aici a început adevărata problemă.
Se dovedește că nu sunt negre, ci radiază.
Iar pe măsură ce radiază, pierd masă și, în final, dispar.
O masă echivalentă de elefanți poate forma o gaură neagră
una de Encyclopedia Britannica poate forma o gaură neagră.
Gaura neagră se evaporă și ce rămâne
e aceeași mare a radiației Hawking.
Se pare că informația despre ce a căzut în ea se pierde.
Particulele care ies dintr-o gaură neagră
par să fie complet aleatorii
și nu au nicio legătură cu ce a căzut în ea.
Dacă e corect ce spune Hawking, poate expulza orice.
Poate expulza un pian, un trombon…
Poate… Orice poate să iasă din ea.
Asta înseamnă că natura intrinsecă a universului
e pur și simplu aleatorie.
Nu legile fizice guvernează de fapt întregul univers.
E coșmarul oricărui fizician.
În mare parte, cunoașterea universului
se bazează
pe credința că putem face predicții folosind legile naturii.
Avem o teorie fizică, facem predicții în baza ei,
facem experimente sau observații ca să vedem dacă predicțiile se adeveresc.
Înțelegem universul timpuriu folosind legile fizicii
pentru a prezice invers și a spune cum trebuie să fi fost lumea.
Dacă aceste legi se destramă,
e în joc limita cunoașterii.
Ce fel de lucruri am putea ști despre lume?
Dacă predictibilitatea universului
se dezagregă cu găurile negre,
se poate dezagrega și în alte situații.
Și mai rău, dacă se pierd informații,
nu putem fi siguri nici de trecutul nostru.
Cărțile de istorie și amintirile noastre ar putea fi doar iluzii.
Trecutul ne spune cine suntem.
Fără el ne pierdem identitatea.
CENTRUL PENTRU ȘTIINȚE TEORETICE 20 IUNIE 2015
De când eram student postuniversitar, paradoxul informațional
e central în gândirea mea.
Mă preocupă non-stop.
Mă scol, îmi fac o cafea, mă așez cu un carnețel.
Mă gândesc la el când mă spăl pe dinți,
visez despre el.
E cea mai interesantă și pertinentă problemă
din fizica modernă.
Atât de interesantă
încât am decis să-mi dedic viața încercării de a o înțelege.
În cei 40 de ani de la argumentul lui Hawking…
Apropo, cât timp Malcolm șterge…
…au apărut mii de lucrări
despre cum ar putea fi evitat paradoxul.
Niciuna nu a obținut
recunoaștere universală
și toate sunt problematice într-un fel sau altul.
Formula magică cred
- …că aș putea-o scrie foarte detaliat. - Da.
În timp ce Malcolm scrie…
ce am făcut e în primul rând rezolvat…
Dar acum, Stephen, Malcolm și cu mine am găsit un mecanism
prin care paradoxul informațional ar putea fi rezolvat.
Pare foarte interesant.
E începutul unui lucru profund, nu știm bine ce…
Cercetarea aceasta e în plină desfășurare.
- Dar termenii centrali referitori… - Ce e superrotația?
Așadar, superrotațiile, grupul BMS ordinar…
Fizica se ocupă de căutarea adevărului
despre univers.
E posibil să nu-l aflăm niciodată pe tot…
Rezultă legea conservării…
…dar cred că există o șansă bună
ca, în viața mea, să-l deslușim pe acesta.
Asta e conservarea sarcinii superrotației.
Acum, dați-mi voie să șterg aici…
Dacă nu vezi, nu crezi.
Văzul e cel mai credibil și mai puternic simț al nostru.
Trebuie să vedem lucruri.
Tânjim să le vedem.
În mintea mea, de zece ani, sunt sigur că există o gaură neagră
și e sigur că acest lucru e posibil. Totuși vreau să văd imaginea.
Vreau să o văd!
Nu am văzut niciodată semnul revelator al găurii negre
care e acea regiune virtuală, orizontul, din care nici lumina nu scapă.
Cu telescopul EHT ne vom apropia
până la mărimea orizontului
și vom vedea dacă va lăsa o siluetă, o umbră.
Telescopul orizontului de evenimente încununează
decenii de muncă.
Odată ce am realizat că putem crea o imagine,
a devenit fascinant.
În ultimii ani, am mers la amplasamente noi
și a trebuit să le convingem că știința merită osteneala.
A trebuit să dezvoltăm și să instalăm echipament specializat
și scump la toate amplasamentele
din toate aceste locuri extreme.
Am ajuns acum la momentul când vom face prima observare
cu șansa de a crea o imagine.
Rămâne încă un semn de întrebare,
- …dar localnicii spun că merge. - Da.
Vremea pentru echipă e bună, dar nu pentru indicare.
Probleme cu indicarea.
SMT este pregătit tehnic, se prognozează
vânt puternic, dar improbabil să creeze probleme.
Perspectiva nopții e bună, da?
Da.
Am instalat pe tot globul telescoape care pot comunica între ele,
pot înregistra date în tandem,
deci ulterior putem combina aceste date
și le putem face să se comporte ca și cum ar fi un singur telescop.
Acum, telescopul orizontului de evenimente este un șir
de opt antene amplasate pe glob
de la Polul Sud în deșertul Arizona, Hawaii și Chile,
creând, efectiv, un telescop de mărime planetară.
Prognoza meteo e bună pentru Pico.
Ei zic că e excelentă, deci…
- Mi se pare în regulă. - Schimb asta în 0,2…
Aș vrea să văd harta vaporilor de apă pentru LMT.
Când ai o singură unitate,
vremea de deasupra telescopului trebuie să fie perfectă pentru o noapte.
Imaginați-vă că vă trebuie vreme perfectă la fiecare amplasament.
Până să începem observarea, se va fi mutat,
dar nu știm ce-o să mai apară.
Pare că accelerează.
- Da. - Deci la SMT se înrăutățește.
Deci care sunt punctele critice?
Sunt doar LMT și SMT.
Va trebui să luăm o decizie în funcție de… la Polul Sud,
bazat pe ce știm, că pot avea probleme de indicare.
LMT, cât de îngrijorat ești de maser?
Mă îngrijorează puțin maserul
fiindcă n-am făcut testele care să ne permită…
să vedem cât e de bun.
- Shep, e 15:30, avem o jumătate de oră. - Da.
Decidem?
Cred c-ar trebui să ne hotărâm pentru la noapte.
Cred că vreme mai bună n-o să avem,
problemele tehnice se rezolvă.
Dintre toate nopțile îndoielnice
la Polul Sud, asta e sigură.
Da.
Putem spera că vom obține imagini bunicele cu M87, nu?
Deci rămâne cum am stabilit.
Voi lua decizia și o voi transmite.
Noaptea 05:00 UT, pista D merge!
Fie ca toate celelalte nopți să fie ca asta.
Apoi, în toată lumea,
toate telescoapele pivotează odată
și vom începe să înregistrăm fotoni din gaura neagră.
Cât de mare arată o gaură neagră pe cer e o combinație între masa ei
și distanța la care se află.
Gaura neagră din centrul galaxiei noastre, Sagittarius A*,
are cea mai mare dimensiune angulară pe cer, urmată de M87.
Gaura neagră din M87 e de o mie de ori mai mare,
dar cam de o mie de ori mai departe.
Se dovedește că au dimensiuni similare pe cer.
NOAPTEA A TREIA A FERESTREI DE OBSERVARE
Acesta este centrul de comandă, cu personal non-stop.
Oamenii scriu să anunțe că au o urgență
cu un înregistrator, un receptor sau altceva.
Sperăm să ne plictisim.
Sperăm că nu e nimic de făcut
și că totul merge bine și că nu se întâmplă nimic.
Dar suntem aici pentru orice eventualitate.
Tocmai am terminat a treia zi a observațiilor EHT.
A fost fără precedent.
Am declanșat trei nopți consecutive de observare
pentru că vremea a fost fenomenală.
Echipa e destul de obosită
fiindcă am lucrat neîncetat timp de trei zile.
Sunt la altitudini mari,
sunt foarte atenți la detalii,
sunt foarte stresați, încearcă să rezolve probleme
și tragem de oameni până la limită în acest moment.
Începe scanarea finală a lui Sagittarius A*.
Asta e, da, deci asta e. Scanarea finală
a observațiilor din 2017
asupra lui Sagittarius A*.
Undeva, deasupra curcubeului
Zboară mierle albastre
- Tu ai scris voioșia asta? - Da.
Visurile pe care le visezi
Visurile chiar se împlinesc
Într-o bună zi pe o stea voi vrea
Să mă trezesc Cu norii mult în urma mea
Unde
Cred că melodia asta surprinde cât de bine e să reușești un lucru
la care lucrezi de-o veșnicie.
De cât timp?
Lucrez la asta de… nu știu, 20 de ani.
Apoi, la fiecare amplasament EHT, vor împacheta unitățile de disc
cu atenție, cu foarte multă atenție,
și le vor trimite unității de procesare centrală.
Stai! Am terminat!
Am terminat absolut tot?
Am terminat, încheiem!
Am terminat întreaga scanare,
întreaga agendă, întreaga campanie
și toate observațiile telescopului orizontului de evenimente
pentru acest an.
Provocarea pentru telescopul orizontului de evenimente
e că abia când ajung datele la unitatea de corelare centrală
știi dacă totul a funcționat.
Asta va dura peste o lună.
Până atunci, rămân tensiunea
și nesiguranța că ceva a fost trecut cu vederea.
Deci mai, primăvara, renașterea, imagistica găurilor negre,
va fi o vară de pomină, îți spun sigur.
E o întrebare perenă
în filozofia științei:
dacă în primul rând ne interesează fenomenele
ce pot fi detectate experimental,
cum ajungem, de fapt,
să deținem cunoștințe despre entități inobservabile?
Totdeauna m-au atras invizibilul
și misteriosul.
Am gravitat natural spre găurile negre.
Dar o gaură neagră e foarte greu de înțeles doar prin ecuații.
Dacă vrei să cunoști un lucru cât de cât în detaliu,
n-ai să reușești doar prin matematică pură,
n-ai nicio șansă. Trebuie să-l simulezi pe computer.
Ai un așa-numit disc de acreție pe orbita unei găuri negre.
E haotic.
E gaz ionizat, are câmpuri magnetice,
totul clocotește.
Gazul se încălzește și apoi radiază.
Sunt lucruri prea complicate
de calculat teoretic cu creionul pe hârtie.
Simulările ne ajută realmente să facem ca invizibilul,
ceea ce nu e văzut… să fie văzut.
10 SEPTEMBRIE 2017
BRINSOP COURT ANGLIA
- Trebuie să fie Andy. - Bună!
Avem vești aproape incredibil de bune.
Ce?
Dar nu chiar.
E o verigă lipsă undeva.
Dacă nu te îngrijorează, obții răspunsul corect.
Nu mă îngrijorez niciodată, deci…
O dată pe an, Stephen Hawking și prietenii lui
ocupă o oarecare casă,
unde putem schimba idei, unde ne putem distra,
unde putem face excursii pe munte.
A sosit Stephen.
- A venit Stephen, super! - Dacă mergi
- …până acolo, îl poți saluta. - Bun.
Stephen, Sasha, Malcolm și cu mine am găsit o fisură în armura,
mai mult decât o fisură,
o spărtură imensă în armura paradoxului informațional.
- Hai să folosim tabla de-acolo. - Bine.
Teoria inițială era…
că o gaură neagră nu poate să stocheze informații,
e doar o gaură în spațiu.
Dar am descoperit că orizontul
are proprietăți care codifică informația.
Anume, supertranslația și gradele de superrotație a libertății,
ceea ce azi numim „părul moale”.
- Bun. - Fă cercul.
Părul e întins în jurul orizontului găurii negre.
Când arunci ceva în gaura neagră,
îi schimbi coafura.
Începi aruncând ceva în ea și face așa.
Am descoperit că există o urmă a ce a căzut în gaura neagră.
Unele informații sunt cert transferate.
Încă nu știm dacă e cazul cu toate.
Exact asta ne străduim acum să investigăm.
- Arată așa. - Da.
Conține doar două derivate
- …în epsilon, deci va dispărea. - Bun.
Trebuie să vedem dacă părul moale și particulele moi
pot codifica informațiile din gaura neagră.
Deci nu ne îngrijorează termenul.
- Nu. - Și tu l-ai studiat?
Există o formulă,
scrisă de Bekenstein și Hawking la începutul anilor '70,
pentru exact câți
gigaocteți de informație pot fi stocați într-o gaură neagră.
Deci primul test, de care încă nu am trecut,
e să numărăm informațiile folosind părul moale
și să arătăm că dă exact răspunsul corect.
Dacă reușim o încărcare de 12J,
informațiile nu se pierd. Informațiile se conservă
și le vom putea urmări
uitându-ne la orizont.
Am petrecut trei luni obținând zero,
apoi alte trei obținând infinit
și, în ultimele săptămâni, Malcolm
a crezut c-a obținut 12 și-acum credem că iar e greșit.
Începând de azi, avem 12,
dar cu un pas dubios.
Vrei să spui că integrarea pe părți
a fost făcută pentru a obține ultima formulă?
Am un presentiment.
Da, fiindcă nu există termeni cu două derivate pe zeta.
Ideea era să scapi de doi termeni derivativi pe zeta.
Dar poate chiar sunt acolo.
Să vedem, așa.
Cred că trebuie să ne gândim mai mult la asta.
A venit Steven. Salvați!
Bună, Stephen!
Salut, Stephen!
Hai să-i facem lui Stephen rezumatul.
Presupunând că totul e corect.
- De confirmat. - Nu!
Nu presupui că totul e corect.
- De verificat. - Da. De verificat totul.
E iureșul obișnuit. Acum câteva minute ne bucuram
că termenul central a ieșit cu precizie
exact cum trebuie să fie pentru a obține legea ariei,
după care am realizat… că e posibil să fi ratat unii termeni.
Se pare că se întâmplă ceva bun.
Dar avem ceva de furcă.
E posibil să mai fi uitat ceva.
Ce?
Era problema unui termen F plus minus.
Da, m-a sâcâit asta.
Deci, termenul F plus minus ar putea să elimine asta.
Ce facem în privința asta, fiindcă…
Credeam că n-am produs nimic cu trei derivate de epsilon,
- …dar… - Mai bine verificăm.
Căutăm un număr.
De 12 ori impulsul angular.
- Cred că asta e… - Sau divergența a…
E incredibil de greu de obținut numărul.
Dacă obții numărul…
Aici!
…îți va spune că găurile negre au capacitatea de a stoca…
toate informațiile posibil pierdute…
Cred că e o potecă pe undeva.
Un pas uriaș spre rezolvarea paradoxului informațional.
Și Malcolm a ajuns de acolo aici prin integrarea părților.
- Ilegal. - Da.
Dar, folosind divergența unei forme trei…
- Poți face același lucru. - Poți ajunge la această ecuație
- …și ai loc să… - Câți vectori Killing
conformi pe sfera doi?
- Trei! - Un număr infinit?
Șase!
E foarte interesant să lucrezi cu Stephen fiindcă…
E un om concis, deci tot ce spune e foarte important.
Vectori Killing bine definiți global
sunt trei. Bine definiți global…
Întreabă un lucru care, la prima vedere,
poate părea o simplă clarificare, dar se dovedește a fi faptul
că are o idee puțin diferită sau…
își exprimă perspectiva sau intuiția.
Ceea ce ar putea să ne deruteze pe toți
și-apoi îi realizăm importanța.
Așa că ți-am…
respectat cu strictețe instrucțiunile de a…
uita de infinit.
Am început cu munca pregătitoare, învârtindu-mă în jurul muntelui,
încercând să mă dumiresc care e cel mai bun traseu până în vârf.
Iar Stephen spunea: „Bine, mergem pe varianta asta acum.”
E foarte îndrăzneț.
Nu vrea să petreacă mult timp
explorând cazurile secundare și diversele posibilități.
Vrea să atace decisiv.
Ar da difeomorfismul toată entropia?
Ce difeomorfisme îți dau entropia?
Deci care sunt difeomorfismele…
E greu să rezolvi singur această problemă,
dar oamenii diferiți gândesc diferit despre lucruri
și fiecare vine cu mica sa contribuție
la masă.
Practic e E la infinit pe lângă…
- …practic e… - E la infinit, dar cumva…
Tind să mă reped
la sfârșit și apoi încerc să umplu spațiile…
Serios?
…metodologie predispusă la comis erori
fiindcă deja ai decis ce răspuns vrei.
În schimb Malcolm e mai probabil
să pornească de la început și, în mod sistematic,
să parcurgă problema, ce are alt dezavantaj,
că, dacă nu ești pe direcția bună,
n-ajungi la destinație.
Cred că ne complementăm bine.
Sasha a fost un plus fantastic.
A început ca studenta lui Malcolm
și a ajuns de la zero la 90 km/h într-un mod destul de spectaculos.
Ne-a dat odată și s-a pierdut, iar acum zece zile ne-a dat din nou,
dar iar s-a pierdut.
Suntem pe drumul bun,
dar se dovedește monstruos de complicat.
- Zic s-o luăm pe-aici. - Ba pe-acolo.
- Trebuia să aducem un elicopter. - Vrei să mergi încolo?
- La asta te referi? - Nu.
12 MAI 2017
OBSERVATORUL HAYSTACK AL MIT CENTRUL DE PROCESARE A DATELOR EHT
A fost un transport internațional complicat din cauza întâmplării din Chile.
- Știi că sunt date importante, nu? - Da.
Nu vreau s-aud cuvântul complicat laolaltă cu „datele tale”.
Sămânța distrugerii.
Sunt date proaspete.
Tocmai din Chile, înregistratorul trei, slotul doi, setul doi.
- Frumos etichetat. - Vincent?
Fotoni din Chile. Înghețați.
Când primim datele de la diferitele telescoape,
volumul de date este enorm.
Trebuie să măsurăm fiecare undă,
fiecare minim și maxim al undelor ce vin la telescop.
Trebuie să le înregistrăm cu acuratețe
și apoi să împerechem fiecare front de undă
cu cel corespunzător de la alt telescop
din alt colț al lumii.
Cea mai recentă adăugare de la ALMA.
Ce mai avem aici?
Generăm în jur de 1,5 petaocteți de date
pe noapte de observație.
- Bine. - Da, odată ce am eliberat…
De departe cel mai mare volum de date pe noapte de observare
din orice experiment de fizică din istoria științei.
Vreau să văd…
Aici e un set întreg de la ALMA.
Ducem toate datele,
toate aceste unități de disc la un supercomputer.
Unul este la observatorul Haystack de la MIT,
iar celălalt e la Institutul Max Planck pentru Radioastronomie
din Bonn, Germania. Apoi, între aceste două amplasamente,
procesăm și manipulăm toate datele.
Așa faci un telescop de mărimea Terrei.
E ca o hartă a întregului glob.
Sus avem module înregistrate în Mexic,
acestea sunt tot din Mexic, acesta e din Arizona,
cel de aici e din Spania,
acesta e din Hawaii.
Nu putem face nicio procesare de la Polul Sud.
Stația de la Polul sud e închisă.
Orice zbor e imposibil.
Toate datele rămân înghețate până în octombrie.
Aici se reunesc toate datele
și obținem produsele de date finale.
Așadar, se întâmplă. E greu de crezut după atâta timp, dar se întâmplă.
Lasă-l deocamdată și să încercăm să stabilim nivelul de referință.
Odată ce corectezi calibrarea fazelor manuale… asta se va curăța…
și chiar și raportul semnal/zgomot va crește, la fel și amplitudinea.
E incredibil!
Obținem genul de sensibilități
și rezoluția pe care le urmărim de un deceniu.
Pentru mine, personal,
e un moment de mare anxietate.
Muncim de mult timp pentru acest rezultat.
Și nu știm nici acum ce avem.
UNIVERSITATEA NOTTINGHAM NOTTINGHAM, ANGLIA
CLĂDIREA FACULTĂȚII DE FIZICĂ
LABORATORUL GĂURI NEGRE
Găurile negre sunt intangibile.
Nu știm dacă ecuațiile pe care le folosim
descriu de fapt o gaură neagră.
E ceva ce nu putem testa direct, aceasta este dilema noastră.
În laboratorul meu,
am un model care imită anumite trăsături ale găurilor negre.
Firește că nu e o gaură neagră reală, ar fi periculos.
Ce avem de fapt e un bazin de apă gigantic.
În centru se formează un vortex frumos.
Pentru fluctuațiile mici de la suprafață, ar arăta ca o gaură neagră rotativă.
Există fenomene fizice asociate cu orizontul:
curbarea luminii,
radiația Hawking,
superradianța.
Acest gen de efecte îl putem simula.
Toate efectele din afara orizontului de evenimente.
La final, vezi un efect care e prezis de mulți ani
fără o confirmare experimentală.
E fizică reală.
A fost detectat.
Actualele cunoștințe despre găurile negre sunt limitate,
dar sunt om de știință, e cea mai bună situație în care pot fi.
Avem acest univers într-un vas Petri.
Și conține informații noi fantastice
ce așteaptă să fie descoperite.
PATRU LUNI DE LA GRUPUL DE REFLEXIE AL LUI HAWKING - 25 IANUARIE 2018
Deci zeta minus zeta-tildă-Y
și asta conține un epsilon dublu prim, iar asta conține un epsilon prim.
Acolo vine unu pe W plus.
Aici vine unu pe W plus,
deci calculezi asta cu W plus,
ești sigur că nu e altceva?
Nu, nu e.
Nu, nu e, fiindcă doar termenul unu pe W+ poate contribui.
- Așa. - Ne trebuie acel unu pe W plus.
Deci trebuie să calculezi asta cu W plus.
Nu.
Nu, fiindcă îl vrei pe unu pe W plus în integrand.
- Da. - Pentru că valoarea lui W plus e zero.
Dacă nu avem unu pe W plus acolo, rezultă zero.
- Nu am înțeles asta la Brinsop. - Nu, cred că nu am înțeles.
La Brinsop lucrurile ne-au părut relativ simple,
n-a trebuit să ne gândim prea mult.
Dar, de atunci, am descoperit tot felul de lucruri
care contribuie și complică problemele.
La Brinsop, am crezut că o putem calcula manual.
Zece pagini.
Se dovedesc a fi printre cele mai
lungi calcule pe care le-a făcut vreunul dintre noi.
E chiar foarte exact.
O mie cincizeci de termeni.
1050 de termeni? Nu poți face, nu poți adăuga 1050 de termeni
fără să faci nicio greșeală.
Eu unul nu pot.
Îl depășește și pe Malcolm.
Cred că pot face jumătate din ele, dar…
Acum o lună,
ne-am dat seama că va trebui să folosim computere.
Practic pentru a aduna multe mii de termeni.
Dacă rezultatul ajunge la 12J,
va însemna că părul de pe gaura neagră
e suficient pentru a reconstrui complet cum a fost făcută.
Elucidarea paradoxului informațional e departe.
N-am văzut asta până acum.
Asta înseamnă fie că e o eroare în programul nostru computerizat,
o introducere greșită,
fie că e o eroare în analiza conceptuală a problemei.
Și optimismul nostru a oscilat la maxim.
Trebuie să credem că, de fapt, o să iasă cum trebuie
pur și simplu
pentru că n-am depune atâtea eforturi dacă n-am crede asta.
- Depunem eforturi mari. - Depunem eforturi, da.
Și facem acest lucru deoarece credem în el.
Dacă n-am fi crezut, cred că ne-am fi…
- Renunțat de câteva luni. - …descurajat.
Sunt optimistă.
Dar cred că ne scapă ceva…
ne scapă un termen sau ceva.
Sau o idee.
Sau o idee sau ceva. Nu am adunat corect lucrurile.
Paradoxul informațional spune că, din pricina găurilor negre,
universul
nu poate fi descris
exact după legile fizice.
Îmi pun banii pe ideea
că există legi fizice și că le putem identifica.
Dar încă nu s-a terminat.
Cred că e interesant când observațiile
nu sunt conforme
cu imaginea noastră standard despre comportarea lucrurilor.
Atunci oamenii încep să caute
explicații mai exotice.
Așa s-a întâmplat cu povestea găurilor negre.
Găurile negre erau la început foarte
ezoterice, matematice, foarte greu de acceptat
și totuși, tot mai des de-a lungul timpului,
au apărut observații care nu aveau logică.
Găurile negre erau cea mai bună explicație pentru ce s-a observat.
Încă erau controversate găurile negre supermasive,
cu masa de la un milion la un miliard mai mare ca a soarelui.
Poate toate galaxiile au găuri negre supermasive în miezul lor.
Chiar și galaxia noastră.
S-a iscat o controversă aprigă,
și aceasta a fost ideea de care am devenit foarte interesată.
Aveam o tehnică la care lucram,
grupul meu și-apoi grupul din Germania,
care, în principiu, o putea desluși.
Asta era când se deschidea observatorul Keck în Hawaii.
E uimitor că un telescop foarte mare
ne lasă să ne jucăm cu instrumentația.
Și totuși a mers.
Deodată vedeai centrul galaxiei,
stelele din centrul ei.
Dacă e acolo o gaură neagră cu masa de milioane mai mari ca a soarelui,
lucrurile astea se vor mișca foarte rapid.
Nouăzeci și cinci a fost prima măsurare.
Nouăzeci și șase, am văzut a doua imagine și, Doamne!
Lucrurile clar nu erau în același loc.
Erau trase!
Nouăzeci și opt, nouăzeci și nouă, deja era clar
că cele care erau foarte aproape începeau să se curbeze.
Curbura îți dă o direcție spre gaura neagră.
Aveam trei stele care se curbau, erau ca trei săgeți,
și toate se intersectau în același loc.
E nevoie de ceva foarte masiv
ca să determine o asemenea orbită scurtă.
E greu de conceput că în centrul ei se află altceva
decât o gaură neagră supermasivă.
Suntem pe cale să intrăm în ea!
Poți să-i simți gustul.
345.
Nu, cred că mi-a zis Kazu…
Da, dar Kazu mi-a zis să mă uit la 120 ieri
și de asta ne uitam la aia.
Deci asta e 3C345?
- Da. - Bine.
Faptul că țintim atât de sus cu EHT
să vedem ceva nemaivăzut de nimeni înseamnă
că trebuie să dezvoltăm un set nou de unelte.
E mult mai ușor de început cu un câmp vizual mare…
Trebuie să reconstruim o imagine suficient de fidel
încât să credem în ce vedem.
…mic și-apoi vezi o structură ciudată acolo.
Da, oricum, nu e încărcat cu o scală liniară în același…
Când luăm o imagine cu camera,
credem că imaginea reprezintă realitatea exactă, corect?
Am văzut-o cu ochii noștri
și putem vedea că se potrivește.
Când fotografiem o gaură neagră cu telescopul orizontului de evenimente,
nu putem s-o vedem,
nu știm dacă imaginea generată
e cum arată gaura neagră.
Cum evaluăm care e imaginea adevărată?
Care e corectă? Vorbesc în general…
care e corectă? Oamenii publică…
Un mod de abordare a problemei e separarea echipelor
pe grupe care nu pot vorbi între ele.
Generăm date din multe tipuri diferite de imagini,
date realiste pe care le-am avea de la telescopul EHT,
apoi le lansăm în comunitate, dar fără imaginea reală,
și le spunem să obțină cea mai bună imagine din aceste date.
Ce se întâmplă în camera Echipei Unu acolo rămâne, da?
Dacă văd imaginea altei echipe,
aș putea încerca să-mi impun algoritmii imagistici,
fie și subconștient, într-o direcție care ar favoriza acea imagine.
Uită-te la erorile de amplitudine!
Vrem să avem multe runde imagistice și să rafinăm procesul imagistic
înainte să comparăm imaginile.
Te uiți la toate aceste lucruri diferite cu aceleași date,
e o păruială de dragoste…
Ar trebui să putem compara diferiții algoritmi între echipe.
Dacă vedem că încep să conveargă,
vom ști că putem să facem același lucru pentru Sag-A* și M87.
Aici e amplitudine de închidere mică.
E o diferență substanțială.
E la trei zile distanță.
Da, dar sursa nu s-a schimbat mult
și nu schimbi viteza luminii.
Dar portocaliu și albastru, astea apar exact în aceeași zi, exact la aceeași oră.
La echipa a doua, aș spune că am avut viață grea.
Am sentimentul că datele nu sunt încă gata,
nu sunt calibrate bine
pentru imagistică.
Deci mai avem de lucru.
Mă uitam odată pe site-ul The Guardian
pe la miezul nopții din seara zilei de 13
și au anunțat.
Și cu asta, basta.
Vorbiserăm să mergem să-l vedem.
Fiindcă eram îngrijorați și fiindcă
știam că activitatea i-ar ridica moralul.
Tot spuneam că, de cum ajungem la un rezultat,
ne întoarcem în Regatul Unit
să-i spunem și să discutăm cu el despre pasul următor.
Ar fi fost nespus de fericit să știe că ajunseserăm undeva cu acest proiect.
Și, din păcate, nu am ajuns acolo la timp.
- Toți gândim diferit… - Da.
…iar el are modul său unic de a gândi despre lucruri
și nu vom mai avea acces la mintea lui.
E o pierdere uriașă.
Se naște o prietenie deosebită
din colaborarea și descoperirile științifice,
care, din experiența mea, e neasemuită.
Și… când ai o…
interacțiune…
științifică, productivă
cu un om de-a lungul multor decenii
și apoi îl pierzi,
e foarte trist.
E alt gen de tristețe decât atunci când pierzi o rudă, dar e…
e…
e un lucru special și e foarte trist când îl pierzi.
Imaginați-vă că plutiți
lângă două găuri negre care s-au ciocnit.
Pe când orbitează, spațiu-timpul începe să răsune ca reacție.
Sunt ca ciocanele pe o tobă.
Toba e însuși spațiu-timpul.
Începe să sune.
Unde gravitaționale, strângând și întinzând spațiul.
În principiu, v-ar face timpanul să vibreze,
le-ați auzi, cu toate că e spațiu vid.
Undele gravitaționale sunt ca un sunet în mediul spațiu-timpului.
A fost cea mai mare descoperire din 2015.
Experimentul LIGO a înregistrat coliziunea a două găuri negre complet obscure.
Cincimea finală a unei secunde
până la fuzionarea găurilor negre care au format una mai mare și tăcută.
E un lucru uimitor.
Singura probă pe care o aveam pentru găurile negre până atunci
era ce îi fac ele mediului lor.
A fost direct.
Prima probă absolut directă
nu numai a existenței găurilor negre,
ci a existenței unei perechi de găuri negre.
Semnalul vine după o călătorie de peste un miliard de ani
și l-au înregistrat.
O descoperire pur și simplu spectaculoasă.
Munca mea se lega de cercetarea teoretică a coliziunii găurilor negre,
cum ar suna ea, simulând sunetele,
și de înțelegerea dinamicii orbitelor găurilor negre.
Undele gravitaționale sunt foarte tăcute când ajung pe Terra.
Experimentele prind doar câteva dintre orbitele finale.
Pentru a săpa mai adânc și a auzi apropierea,
grupul meu a făcut aproximări ale ultimelor câteva minute.
Ascultând perioada mai lungă,
ne dăm seama dacă găurile negre au avut o dinamică mai interesantă,
dacă a fost o mișcare mai complicată.
În acest caz, nu numai că găurile negre au mase diferite,
nu numai că sunt pe o orbită mai complicată,
ci se și rotesc.
Sistemul începe să se rotească în spațiu.
Îl auzi devenind mai tăcut
când undele gravitaționale se îndepărtează
și mai zgomotos când se apropie.
Sunt detalii pe care le putem extrage
din sunetul undelor gravitaționale doar ascultând.
Devin mai zgomotoase, mai rapide,
înainte să fuzioneze.
Apoi devin tăcute, o gaură neagră mare.
E o plăcere omenească
să poți fi martor, visceral,
la o asemenea înregistrare.
Într-un fel, făcând găurile negre mai reale.
Ce moment remarcabil să fii viu:
să fii pe culmea neștiinței, iar apoi să descoperi.
DATELE GĂURII NEGRE M87 PENTRU IMAGISTICĂ 5 IUNIE 2018
Gata, oameni buni, vom publica datele.
Un moment epocal, să-i dăm drumul!
Îi includ în notă pe toți din întreaga colaborare.
Țelul e un instantaneu al realității: cum arată cu adevărat o gaură neagră.
Găurile negre din centrul galaxiilor sunt scăldate în plasmă fierbinte,
deci vine lumină din spatele găurii negre
și din față și din toate direcțiile.
Își curbează spațiu-timpul atât de mult, încât și lumina din spatele lor
se poate curba în jurul lor pentru a ajunge la observator.
Imaginați-vă
că unii dintre fotoni ar fi destul de departe și ar veni spre dv.,
alții ar fi aproape de orizont și sunt curbați în interior,
iar alții ar fi prea aproape și ar cădea în gaura neagră.
Umbra găurii negre e această zonă circulară
de luminozitate redusă cu un inel luminos în jurul ei.
E un lucru special că există o predicție atât de concretă
pentru ceva nemaivăzut de nimeni.
Dacă faci o imagine, trebuie să vii în cealaltă cameră.
- Bine. - Să începem toți odată.
Echipa Unu Imagistică!
Ce zi are cea mai bună acoperire?
Eu fac 3601.
- Urma să fac 3601 deocamdată. - Și eu.
- Suntem gata? - Mă ia amețeala!
Doamne, stai, închidem ușa, suntem gata?
Stai, ce se întâmplă?
Încercăm să facem o imagine!
Putem s-o luăm ceva mai încet?
Păi, nu, în primul rând.
Shep, închide ușa!
Dumnezeule!
Putem începe, Michael? Nu trebuie să începi…
Să-l așteptăm pe Michael.
Putem continua cu traiectoriile noastre
și ne vedem peste 20 de minute?
- Nu. - Cred că e un moment important
și cred că, pentru mine, doar zic,
ar fi grozav s-o facem pe prima împreună,
să vedem drăcia aia și-apoi să mergem fiecare pe calea sa și s-o dregem.
Cred că e nemaipomenit că… vrei s-o faci singur?
Aș vrea să văd totul la un loc ca să ne facem idee despre date.
- Suntem gata? - Gata.
N-o să meargă deloc!
Mărește!
Gata?
Da.
- Și! - Și!
Doamne! Am apăsat pe pornește!
E doar o vafă.
Arată foarte interesant.
Cum merge gofrarea?
A lui Andrew arată frumos, dar…
fără nicio modificare.
I-am ridicat mult compacitatea.
Daniel și cu mine am obținut așa ceva, cu…
Asta obțin doar cu închiderea.
- Doar închiderea? - Doamne, uitați-vă la chi-pătrate!
- E destul de bine! - Și o acoperire mai bună.
Iar apoi, după alte câteva iterații,
se netezește și se debarasează de o parte din elementele nedorite.
- Totul e în bandă joasă? - Da.
- E doar o singură zi? - E o singură zi.
- Știi ce… - E destul de sugestivă.
Ei bine, pare…
- Ai scos fragmentele din amplitudine? - N-am atins nimic.
E foarte tare, prieteni. E foarte tare.
Stai, care e asta?
E imaginea lui Katie.
Dar arată diferit,
căci voi aveți un loc luminos mai mult în partea asta.
Pe bune?
Toți obținem un soi de semilună cu dimensiunea corectă…
- Care e dimensiunea ei, e… - Asta e de circa 40.
O s-o obținem atunci.
Asta e când te aștepți ca M87 să aibă șase miliarde de mase solare.
E un caz cu masă mare.
Știi ce e asta? E o mașinărie de cântărit găurile negre.
Serios, dacă obținem ceva care să aducă vag
cu asta în toate zilele…
Nu pleacă nimeni de-aici
până nu mergeți acolo pentru o poză.
Putea fi groaznic!
Sunt destul de scundă ca să stau aici?
Trebuie să prinzi drăcia!
Suntem într-un punct
în care lucrurile pot s-o ia razna.
Am fotografiat cu telefonul ceva de pe ecran.
Pe mâine, mai facem imagini și mâine.
Nu trebuie decât ca una dintre imagini
s-ajungă la persoana greșită,
care se va uita la ea, o va măsura pe un ecran
și va scrie o teză. Vă garantez!
Se impune un embargo absolut, de 100%.
Nimeni din afara echipei EHT n-are voie să vadă nimic.
Nimic din ce se petrece aici
nu are voie să părăsească Echipa Unu.
E destul de implauzibil.
E greșit, sunt sigur că e greșit, dar, dacă se verifică,
e de-a dreptul fantastic!
Lucrurile merg bine.
Credem că am reușit să terminăm partea asta a proiectului.
BRINSOP COURT, ANGLIA 16 SEPTEMBRIE 2018
Am reușit să obținem… răspunsul-țintă de 12J.
A mai rămas puțin de făcut.
Cred că singurul lucru care contează e 3,5.
- 3,5? - Da.
Mă bucur să te văd!
- Bună, Sasha! - Bună, ai și ajuns!
Da, am făcut deja cinci pagini de calcule,
ai întârziat!
Ai voie să-ți lași bagajele și să mergi la baie.
E în regulă, e nevoie de mine.
- Nu-i timp de asta. - Nu.
Bun așa…
Cum stăm? Ce mai e de făcut?
Nu văd nimic altceva acum…
decât înțelegerea acestui G plus minus la P.
- Da. - Așa. Și orizontul trecut.
Și orizontul trecut. Mai vede cineva altceva?
Nu, asta e tot.
Din nou la Brinsop, după un an.
Anul trecut credeam că vom progresa frumos,
că vom sta câteva săptămâni și-apoi
vom aduna termenii și vom obține răspunsul.
Apoi, în cursul anului trecut,
ne-am dat seama că e mult mai complicat.
T-stânga supra T-dreapta plus T-stânga.
Am constatat că sunt milioane de termeni, nu era o treabă de două săptămâni
și ne-am scos computerele pentru prima dată, dar n-a mers.
Unu supra Y.
Apoi ne-am dat seama că putem defalca ecuația pe care o aveam,
o putem defalca într-o parte integrabilă și una neintegrabilă.
Cred că asta a fost revelația.
Trebuia să ne dăm seama că aveam aproape tot ce ne trebuia,
dar, cumva,
niște termeni s-au pierdut.
N, D, aici.
Am descoperit
că ecuația e suma variației sarcinii inerției
și a variației velocității angulare a orizontului.
Ceea ce, la evaluare, dă 12J.
Înainte, aveam câțiva termeni implicați în viteza unghiulară a orizontului.
Și, fără întreg, nu era integrabilă.
Acum am găsit imaginea fizică
și calea de a obține 12J.
Acum urmează ultimele
ajustări, să fim siguri că credem în ea.
Sunt foarte tristă că Stephen nu va putea să vadă finalizarea.
Ar fi fost foarte entuziasmat.
E ciudat cât de personală
poate deveni fizica.
Unul dintre cele mai triste lucruri la pierderea lui Stephen e faptul
că, dacă iese, nu-i putem spune.
O sticlă în față…
Pentru Stephen!
Unul dintre lucrurile impresionante și minunate la Stephen
era cât de mult…
ținea… la aceste întrebări.
Știm că totul e foarte diferit într-o gaură neagră.
Astfel încât recompensa e uriașă dacă îi dai de cap.
Natura spațiu-timpului.
Chiar așa.
Hawking ne-a dat cel mai mare indiciu pe care îl avem.
Dacă proiectul la care lucrăm acum
va avea succes, va fi ca un indicator gigantic:
„în direcția asta e aur.”
Scrutezi cerul nocturn
și, desigur, nu le vezi.
Dar știi că sunt acolo sus.
Aproape zeflemitoare:
„Încercați să mă deslușiți!”
NEROC OBSERVATORUL HAYSTACK
Vreau să-mi verific sunetul.
Mă auzi?
Da, te aud.
- Monica, ne auzi? - Vă aud. Bună!
Bun, vreau să încep
prima teleconferință cu primele imagini ale M87.
Toate imaginile sunt foarte constante,
au o caracteristică obscură.
Rezultate foarte încurajatoare.
A funcționat. Clar a funcționat!
Vedem inelul.
Și trebuie să fii foarte sceptic.
Mi-ar plăcea să văd chestia aia și asta mă face să fiu suspicios
față de mine și de ce văd.
Cred că e în regulă să o numești caracteristică obscură,
cum vedem la mijloc,
dar trebuie să fim foarte precauți cu ce credem că vedem.
Vom vedea și imaginile altor echipe?
Nu.
Când ne vedem la atelierul de imagistică să inspectăm imaginile fiecărei echipe…
N-am pus geană pe geană azi-noapte de atâta entuziasm.
Aștept acest set de date și aceste imagini de opt ani.
Sunt fericită că obținem rezultate coerente
și mă bucur să văd ce fac celelalte echipe.
Toți am păstrat secrete grozave.
Echipa Trei Imagistică a aplicat mai ales tehnica standard
la care folosim algoritmul CLEAN.
Avem vreo șase inși în echipă care fac imaginile.
Cu partea centrală a imaginii ne-am pus de acord.
Sunt curios ce obțin echipele care folosesc „entropia maximă”
și alte metode săptămâna viitoare.
Sperăm ca rezultatele să fie coerente.
Încercăm să fim foarte prudenți.
Cel mai rău ar fi să spunem că am văzut umbra găurii negre
și apoi s-aflăm că e un artefact imagistic.
Acum, la Echipa Unu,
suntem încrezători în structurile pe care le obținem.
Ne încântă coerența imaginilor noastre,
dar nu am văzut nimic de la celelalte echipe,
deci e posibil ca totul să fie un…
un haos total când le comparăm între echipe.
Mă tem că nu vom ști ce să facem mai departe
- …dacă obținem imagini diferite. - Da.
Bună dimineața!
- Cum merge? - Binișor.
Bun, abia aștept.
- Bună! - Bună!
- Încântată, în sfârșit! - Asemenea.
Sunt Katie.
Îmi pare bine!
Mersi c-ai bătut atâta drum!
E un moment incredibil de palpitant. Pentru prima dată, vom vedea
dacă echipele văd aceeași structură de bază.
Nu am văzut niciun rezultat de nicăieri.
E realmente un moment de sărbătoare gen Crăciun sau Hanuca.
Atunci despachetezi, deschizi darurile.
Ai primit un ponei? Nu știu.
Apoi am autocalibrat, apoi amplitudine plus faza de închidere.
Bine.
Mi s-a făcut pielea găină.
Aștept acest moment de vreo zece ani.
Modelez găuri negre de zece ani.
În sfârșit, prinde contur.
Să vedem ce-am putea face
dacă am folosi exact același scenariu
fără să schimbăm sau să ajustăm nimic,
să vedem ce va rezulta.
Bun. Ar fi interesant de văzut.
Doar din curiozitate. Să vedem dacă găsim un scenariu
care să poată…
toate la scară de microarcsecundă.
Părem într-adevăr că umplem oarecum vidul.
Deci avem două opțiuni de răspuns la nivelul de referință zero.
În ambele produce cam aceeași imagine, nu?
Nu e logic s-o folosim în asta.
Ba da, aduc informații suplimentare.
Dar pot fi informații total irelevante.
Michael, tot n-am primit nimic de la Echipa Trei, să-i îmboldesc?
Bine.
- Atunci va fi mult mai rău… - Bine.
Scuze, voi fi scurt.
În cât timp crezi că sunteți gata?
- Nu știu… - Cam în 15 minute?
Sigur, dacă merge bine, 15 minute.
Cât îi trebuie Echipei Trei?
Câteva minute, dacă merge.
Să facem așa,
îți arăt cifrele, dacă-ți par în regulă…
Bine.
- Bună, eu… - Sunt gata, da.
Întâi am făcut o comparație corelată încrucișată normalizată
între toate imaginile.
O valoare de unu e consecvența perfectă dintre două imagini,
zero e rău.
Suntem gata pentru momentul adevărului?
Bun, voi derula în jos.
Doamne!
Uitați-vă la asta!
Tare!
E M87!
Am comparat, practic pixel cu pixel,
cât de apropiate erau imaginile.
N-am vorbit deloc între echipe,
dar cifrele ne spun că, totuși,
vedem în mare exact aceeași structură,
deci e foarte promițător.
A fost surprinzător de emoționant.
O știi din punct de vedere matematic
și ne-am uitat la imagini similare cu cea din modelele noastre.
Dar când te uiți la ea și trebuie să-ți spui că sunt date reale,
că nu vezi o simulare, ci efectiv te uiți la o gaură neagră…
m-am pomenit că mă holbez cu orele la telefonul mobil.
În continuare, va trebui
să se reunească tot colectivul și să ajungă la consens.
E la aceeași latitudine ca ALMA.
Aceasta este o fază critică a proiectului.
Trebuie s-aducem oameni diferiți cu pregătiri diferite
laolaltă să cadă de acord cu un lucru
care va reprezenta munca a 200, 250 de oameni.
Excelentă întrebare! Cred că cel mai bine ar fi…
E foarte ușor să-ți pierzi credibilitatea.
Telescopul orizontului de evenimente își clădește credibilitatea de mulți ani.
Trebuie să ne iasă bine.
Cum decizi care este esențialul?
Cu ce suntem toți de acord?
S-a purtat o discuție aprinsă.
Și nu s-a ajuns la o decizie fermă.
15:30-17:00 ȘEDINȚĂ GRUP: TEZA II + IV
Da, vrem să avem o… o singură imagine,
dar vrem să arătăm și variațiile.
Da, e un compromis necesar.
Ceva care funcționează. Lucrul care funcționează.
Nu contează ce vrem să arătăm.
Ar trebui să găsim cel mai bun set de date
și cea mai bună imagine,
ușor de reprodus pentru cine vrea să o facă din nou.
Îmi place imaginea medie,
dar, nefiind consecventă cu datele,
vom folosi această imagine pentru a face o estimare a parametrilor?
Fiecare a venit cu finanțarea proprie, cu așteptările proprii,
deci trebuie să se convingă reciproc
și să se silească să găsească drumul înainte.
Credeți că sunt clasificări nemodelate în datele sintetice…
A fost un proces foarte democratic, dar nu e ușor,
n-am să vă mint.
Cred că visul oricărui fizician care studiază găurile negre
e să poată traversa orizontul până în cealaltă parte.
De-aș putea face acest drum,
decizând că mi-am încheiat socotelile cu lumea asta,
ce aș vedea?
La fel cum îi atrăgea marea pe vechii exploratori,
ne atrage pe noi orizontul.
Tot timpul ne atrag limitele.
Orizontul unei găuri negre
este marginea cunoașterii noastre,
a înțelegerii noastre a universului.
Iar marea problemă provocatoare e trecerea dincolo de această margine.
E chintesența.
E locul unde nu mai există un „dincolo”.
E un lucru care nu există
ca parte fizică măsurabilă a universului.
Dar poți totuși merge acolo personal să o întâlnești.
Dar nu poți spune nimănui.
Și nu mai exiști pentru lumea de afară.
Oamenii fac mereu legătura intuitivă cu moartea.
5 OCTOMBRIE 2018
Uite-i! Surâzători!
Mă bucur să vă revăd. Mi-e dor de voi.
Deci suntem liberi.
Am terminat lucrarea.
De asta zâmbește toată lumea.
Mă simt destul de bine.
Trebuie să spun că mă simt incredibil.
Pur și simplu fiindcă a durat incredibil de mult să terminăm.
Mi-am luat o piatră de pe inimă.
E grozav să poți să…
să te gândești la imaginea de ansamblu.
Simt că am petrecut mult timp împotmolită în…
Te simți eliberată.
Da, mă simt eliberată, pot înțelege ce se petrece
și simt că am obținut un rezultat foarte convingător.
Am arătat că părul moale poate cuprinde
toate informațiile care sunt stocate într-o gaură neagră.
Dar trebuie să alegem inteligent ce vom face mai departe.
Ai perfectă dreptate!
Marea provocare e să încercăm să arătăm
nu doar că e un lucru posibil,
ci chiar se întâmplă. Și că există un mecanism
pentru fluxul informațiilor care intră și ies din gaura neagră.
Asta e o problemă mult mai complicată.
E ceea ce ar vrea Stephen să facem.
Vii la comunicatul de presă de pe 15?
Sunt nehotărât.
Bună ziua!
Bun venit la lansarea în presă a ultimei cărți a lui Stephen Hawking.
Până la moarte, a căutat răspunsuri cu ultima sa teză,
în cooperare cu vechii săi colaboratori,
profesorii Malcolm Perry și Andy Strominger,
la una dintre cele mai enigmatice probleme din fața comunității științifice de azi,
paradoxul informațional.
Așadar, Malcolm, Andy, dați-ne un rezumat al tezei.
Da, e o problemă uriașă
pe care ne-a dat-o Stephen.
Ne-a luat 50 de ani să înțelegem
ce e o gaură neagră până să-ncepem studiul cuantelor…
Va dura un deceniu până vom ști
dacă această cale ne va duce unde vrem să ajungem.
Nu știm nici că nu poate.
Și, trebuie să mărturisesc, nu e foarte academic din partea mea,
am un presentiment bun.
Sunt foarte bucuros să particip la această mare aventură.
- Pentru Stephen! - Pentru Stephen!
- Pentru părul moale. - Pentru părul moale.
Și pentru decesul paradoxului informațional.
Și pentru următoarea lucrare!
E o viață minunată.
Asta înseamnă viața.
10 APRILIE 2019
AEROPORTUL LOGAN
CLĂDIREA PRESEI NAȚIONALE
REZERVAT PENTRU PRESĂ
Și eu m-am simțit la fel.
Bun venit la conferința de presă de azi,
organizată de Fundația națională a științei și EHT…
Bună ziua!
Avem foarte puțin timp până ce anunțul va fi transmis în direct
pe tot globul, în șase conferințe de presă simultane, deci voi…
E o zi extraordinară pentru astronomie.
TOKYO, JAPONIA
Ce vedem aici e rodul muncii multor oameni care au lucrat împreună.
Mulțumesc, dragi invitați, entuziaști ai găurilor negre.
Găurile negre sunt cele mai misterioase obiecte din univers.
Suntem membrii unei ample colaborări.
Avem 200 de membri, 60 de institute
și lucrăm în peste 20 de țări și regiuni.
Am lucrat peste un deceniu
ca să expunem o parte a universului care ne era invizibilă.
Și suntem încântați să vă putem raporta azi
că am văzut ceea ce credeam că nu poate fi văzut.
Am văzut și am luat imaginea unei găuri negre.
Iat-o!
Acum avem proba vizuală a existenței unei găuri negre.
Acum știm
că o gaură neagră mai grea de 6,5 miliarde de ori decât soarele nostru
există în centrul lui M87.
Și e doar începutul!
PRIMA IMAGINE A UNEI GĂURI NEGRE
GAURĂ NEAGRĂ DEZVĂLUITĂ PENTRU PRIMA DATĂ
UN MISTER MAI PUȚIN ÎN VASTUL NOSTRU UNIVERS
Subtitrarea: Andrei Albu