Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ett svart hål är konstigare än allt som science fiction-författare hittat på.
Ett område i rymden där gravitationen är så stark
att inget undkommer.
När man passerat över kanten
finns ingen återvändo.
SERDÁN, MEXIKO JANUARI 2017
Oj!
Jag upphör aldrig att förundras över att se de två bergen här uppe.
Lite vilseledande.
Man kan tro att man kan nå toppen på några timmar.
Men det är en stor höjdskillnad från där vi befinner oss nu.
Jag gillade inte astronomi som pojke, jag hade inget teleskop när jag växte upp…
…men jag minns att jag fick se vad ett svart hål var.
Jag insåg att det fanns intressanta saker att utforska i vårt universum.
Event Horizon Telescope är ett nytt instrument
som ett globalt team sätter ihop.
Upplösningen kommer att vara hög nog för att observera
området i ett svart håls omedelbara närhet.
Det har aldrig gjorts förut.
Vi jagar efter nåt som kämpar emot med all sin kraft för att förbli osynligt.
Och vi säger: "Vi ska få tag på dig."
När man når cirka 5 000 meters höjd är man över ganska mycket av atmosfären.
Man måste vara över atmosfären för att kunna se igenom rymdens tomhet.
Målet med Event Horizon Telescope är lätt att sammanfatta.
Vi ska ta den första bilden på ett svart hål.
Som det såg ut igår vid middagstid så fungerade hela front-end-systemet…
Vi anlände till LMT i januari för att utföra en testkörning.
Och vi hittar problem.
Sen försökte vi ersätta Gunn, och nu har vi ingen ström.
Vi felsöker det där uppe nu.
Idag ska jag försöka få igång Gunn igen, den gamla…
-Men om vi återvänder till den, då… -Ja.
…är vi fortfarande kompatibla med EHT…
-Genom en dubbel nedkonvertering. Ja. -För januari och april.
I april ska vi ha alla teleskopen i världen igång, hela EHT ska fungera då.
Då har vi vår chans att fotografera ett svart hål.
Men innan dess måste vi se till att allt fungerar.
Först försöker vi att få 232,1 gigahertz att funka med den gamla Gunn.
-Ja. -Om det inte går, vad gör vi då?
Min plan B är att…
Ju större teleskopet är desto bättre kan man se små föremål.
För att kunna se det svarta hålet mitt i vår galax,
eller det större svarta hålet i M87 krävs ett teleskop nästan lika stort som jorden.
Det är ju omöjligt. Vi gör det näst bästa.
Vi använder teleskop utspridda runt om i världen
och riktar dem samtidigt mot det svarta hålet.
Tänk dig att man tar en spegel och krossar den med en hammare,
och sen fördelar man alla skärvorna över hela världen.
Man spelar in vad som händer på skärvorna, och sen för man samman dem
och rekonstruerar spegeln i en superdator.
Det gör Event Horizon Telescope.
På varje plats måste allt fungera perfekt.
Den fick sig visst en smäll.
När den fraktades?
Går den igång och det ryker är nåt fel.
Ja.
Vi måste ändå göra några tester.
Imorgon sätter vi igång en riktig observation.
Den kommer att involvera Sydpolen, Spanien, Chile, och om Gud vill, LMT.
Tiden går.
Jag vet. Sätt på Mission Impossible-temat.
Titta, där är teleskopet, begravt under den där skiten.
Men vad hände här?
-Vad hände? -Vädret hände.
Du driver med mig. Det var vackert väder i 16 timmar,
och när vi dyker upp klämmer gudarna till oss?
Det suger.
Vi kan inte sikta och fokusera i det här vädret.
Schemat ska ju börja…
Om 40 minuter.
Om 35, från och med nu.
Om molnen ligger kvar,
och det blir riktigt kallt lär vi få isbildning.
Ja. Det är en möjlighet.
-Det är det som oroar mig. -Ja, jag är jätteorolig för det.
Om alla håller tummarna och använder sina favoritbesvärjelser, då går det.
Nivåerna ställs i det andra rummet.
-Sen är vi redo. -Effekten måste justeras däruppe.
Inser du att allt ska startas
-om exakt 14 minuter och 15 sekunder? -Ja, jag vet, men…
Jösses.
Sa du 65-73?
-Så både RCP och LCP ska vara högt. -Vi har en minut.
Nu kör vi, håll i er allihop.
Okej, vi är redo.
Fyra, tre, två, ett, noll!
Nu lyfter vi.
Jösses!
Vad är ett svart hål?
Det är så djupt
att det är så svårt att ta in all fysik som pågår.
Man kan studera det här hela livet.
Föreställ dig ett föremål där gravitationen är så stark
att all materia är så sammantryckt att det har blivit till en liten punkt.
Objektet utvecklar en händelsehorisont.
Händelsehorisonten har en fantastisk egenskap, det är en enkelriktad gata.
Man kan ta sig utifrån och in, men inget kommer nånsin ut.
Gravitationen är så stark
att allt som kommer tillräckligt nära försvinner in i hålet.
Om nåt tar sig över händelsehorisonten är det borta.
Då vet vi inte längre nåt om det.
Det är inte detekterbart, man kan inte veta nåt om det.
Det kan fortfarande existera, eller inte, men vi vet inte.
Vi har kontakt med ett slags fenomen som vi inte till fullo förstår.
Det är som en virvel i universum i rum och tid.
Det mörkaste objekt vi vet om, matematiskt sett, avger och reflekterar inget ljus.
Men det blir drivkraften till de mest kraftfulla händelserna vi ser i universum.
Det är nåt med dem
som verkligen utmanar sinnet.
Hör ni mig?
Ja.
Det påstås att fakta ibland är konstigare än fiktion,
men ingenstans stämmer det bättre än med svarta hål.
Just nu jobbar jag med min Cambridge-kollega Malcolm Perry,
och Andy Strominger från Harvard,
på en ny teori för att förklara mekanismen
om hur information returneras ut ur svarta hål.
Håll utkik här…
Jag träffade Stephen 1982.
Under åren har vi slumpmässigt råkat hålla på med samma ämnen,
men det har växt till nåt riktigt intensivt under de senaste tre åren.
-Tre år. -Ja.
Det har nått en helt ny och underbar nivå.
-Och helt annorlunda. -Helt annorlunda.
Det var en jättefin varm dag.
Det var ovanligt för England i april, så föreläsningen hölls utomhus.
Det här var på Great Brampton House.
Under tio års tid har Stephen och hans vänner organiserat små sammankomster.
Jag hade funderingar om strukturen på oändlighetens gränser och…
…hur de lagrade information.
Jag lyssnade på föreläsningen och tänkte
att det han beskrev skulle kunna hända på ytan av ett svart hål.
Stephen hängde på omedelbart.
Han sa att det här är det vi har saknat.
Han är väldigt ivrig att reda ut paradoxen som han släppte ut i världen 1975.
Den så kallade informationsparadoxen.
Den säger att svarta hål förintar information,
vilket inte borde vara möjligt. Det är paradoxen.
Den antyder att det finns ett sammanbrott av fysikens lagar nära svarta hål.
Därför försöker vi lösa det,
för om information går förlorad strider det mot nästan allt vi vet om fysik.
Nåt har blivit fel i hur man förstår hur svarta hål fungerar.
Från utsidan ser man inte vad som finns i ett svart hål.
Allt man ser när man tittar på ett svart hål
är dess massa, dess laddning och rotationen.
Så är det för alla svarta hål oavsett beståndsdelar.
Det innebär att ett svart hål innehåller mycket information
som är dold från omvärlden.
Folk hade svårt för det, men så gjorde Stephen Hawking en fantastisk upptäckt.
Hawkingstrålning, att saker kommer ut ur ett svart hål.
Det var då problemet dök upp.
De är inte svarta, de strålar.
Och när de strålar förlorar de massa, och så småningom försvinner de.
En motsvarande massa av elefanter eller uppslagsböcker kan bilda ett svart hål.
Det svarta hålet försvinner. Det som är kvar är Hawkingstrålning.
Det verkar som att informationen om vad som föll in är förlorad.
Partiklarna som kommer ut ur ett svart hål verkar vara helt slumpmässiga.
De verkar inte ha nåt samband med vad som föll in.
Om det Hawkning påstod är korrekt kan vad som helst komma ut ur hålet.
Det kan komma ut ett piano, det kan komma ut en trombon.
Vad som helst kan komma ut.
Det innebär att universums grundläggande natur är slumpmässig.
Det finns inte fysiska lagar som styr hela universum.
Det är varje fysikers mardröm.
Mycket av vår kunskap om universum
är baserad på vår tro att vi kan förutse saker med naturlagarna.
Vi har en fysisk teori, vi förutsäger nåt utifrån den.
Sen experimenterar eller observerar vi för att se om förutsägelsen stämde.
Vi förstår det tidiga universum genom att använda fysikens lagar
för att förutsäga bakåt hur vi tror att världen var då.
Om de lagarna bryter samman,
då handlar det om kunskapens gränser.
Vad vet vi då om världen?
Om universums förutsägbarhet bryter samman i samband med svarta hål,
då kan det bryta samman i andra situationer.
Och om information förloras är det ännu värre,
för då är vår tidigare historia också osäker.
Allt i historieböckerna och våra minnen kan vara illusioner.
Det är det förflutna som berättar vilka vi är.
Utan det förlorar vi vår identitet.
TEORETISK VETENSKAP FORSKNING 20 JUNI, 2015
Ända sen studietiden var informations- paradoxen central i mitt tänkande.
Det är nåt som pågår dygnet runt.
Jag vaknar, gör en kopp kaffe och sätter mig med ett anteckningsblock.
Jag tänker på den när jag borstar tänderna.
Jag drömmer om den.
Det är den mest intressanta och välformulerade frågan
inom modern fysik.
Den var så intressant
att jag var redo att ägna mitt liv åt att försöka förstå den.
20 APRIL, 2016
Under de 40 år som gått sen Hawkings påstående…
Förresten, medan Malcolm suddar…
Det har skrivits tusentals avhandlingar
om hur paradoxen kan undvikas.
Ingen av dem har uppnått allmän acceptans,
och de är alla problematiska på ett eller annat sätt.
Den magiska formeln
-kan jag detaljera plågsamt noggrant. -Ja.
Så medan Malcolm skriver…
Det vi har gjort först är att utarbeta…
Men nu har Stephen, Malcolm och jag hittat en mekanism
som gör att informationsparadoxen möjligtvis kan lösas.
Oj. Det verkar spännande.
Början på nåt djupsinnigt, men vi vet inte vad…
Vi undersöker det här väldigt energiskt.
-De centrala begreppen om… -Vad är superrotationen?
Vad gäller superrotationer och den vanliga BMS-gruppen…
Fysik handlar om att hitta sanningen om universum.
Vi kanske aldrig får veta allt…
Det ger en konserveringslag.
…men vi har en bra chans att lösa det här, under min livstid.
Det är konservering av superrotationsladdning.
Låt mig sudda bort lite här…
Att se är att tro.
Det är den mest trovärdiga och mäktigaste känslan vi besitter.
Vi behöver se saker.
Vi längtar efter att se saker.
I tio år har jag varit övertygad om att ett svart hål existerar,
och det är möjligt. Jag vill fortfarande se den dumma bilden.
Jag vill se den.
Vi har aldrig sett ett äkta tecken på ett svart hål.
Det är den virtuella regionen, horisonten, från vilken inte ens ljus kan fly.
Med teleskopet ska vi zooma in så att vi får se storleken på horisonten.
Vi ska se om den har en silhuett, om den kastar en skugga.
Event Horizon Telescope är kulminationen på årtionden av arbete.
När vi väl insåg att vi kunde ta en bild
var det fascinerande.
Under årens lopp har vi besökt nya platser,
och vi fick övertyga dem att vetenskapen var korrekt.
Vi utvecklade och installerade väldigt specialiserad
och dyr utrustning på platserna.
På alla dessa extrema platser.
Vi ska nu göra vår första observation, med en möjlighet att ta en bild.
Vi är tveksamma,
-men lokalt säger de "kör". -Ja.
Planeringsteamet säger att vädret är bra, men det går inte att sikta in sig.
Problem att sikta in.
SMT-tekniken är redo. Det kommer att blåsa ordentligt, men förmodligen inga problem.
-Det ser bra ut för natten, eller hur? -Ja.
Vi har teleskop runt hela jorden som kommunicerar med varandra.
De spelar in data samtidigt.
Efteråt kombinerar vi all data
så att det blir som ett enda teleskop.
Just nu är Event Horizon Telescope en samling teleskop, åtta över hela världen.
Från Sydpolen till Arizonas öken till Hawaii och Chile.
De skapar tillsammans ett teleskop, stort som hela jorden.
Väderprognosen är bra för Pico.
Jag skulle nog säga utmärkt.
-Det ser bra ut. -Jag ändrar till 0,2…
Jag vill se LMT:s karta över vattenångor.
Har man en anläggning är det vädret där som måste vara perfekt den natten.
Tänk sen att det behövs perfekt väder på alla platserna.
När vi börjar observera har det redan rört sig bort,
men vi vet inte vad mer som kan dyka upp.
Det verkar accelerera.
-Just det. -SMT blir alltså sämre.
Vad är det viktiga? Det handlar bara om LMT och SMT,
och vi måste fatta ett beslut baserat på Sydpolen,
på det vi vet. Det kan bli svårt att rikta in.
För LMT, hur orolig är du för masern?
Lite orolig, för vi har inte utfört vissa tester som skulle visat oss…
…hur pass bra den är.
-Shep, klockan är 15:30, 30 minuter kvar. -Ja.
Ska vi lägga ner?
Jag tycker att vi borde göra det i natt.
Vi får nog inte så mycket bättre väder, och tekniken fungerar.
Det är alltid tveksamt vid Sydpolen, men vi bör nog göra det nu.
Ja.
Vi kan väl hoppas att vi får några hyfsade M87-skanningar.
Så får det bli, nu gör vi det.
Jag ska fatta beslutet, jag ska sända ut det.
Natt fem, spår D är på gång!
Må alla framtida nätter bli lika bra som denna.
Och sen, över hela världen,
svänger alla teleskopen samtidigt.
Nu ska vi börja spela in fotoner från det svarta hålet.
Hur stort ett svart hål ser ut på himlen är en kombination av dess massa
och hur långt bort det är.
Det svarta hålet i galaxens centrum, Sagittarius A*,
har den största vinkelstorleken på himlen, följt av M87.
M87:s svarta hål är tusen gånger större, men ungefär tusen gånger längre bort.
De är ganska jämförbara i storlek på himlen.
Här är centralkommandot, det bemannas alltid dygnet runt.
Folk hör av sig och meddelar att de har en nödsituation
med inspelningsapparatur, en mottagare eller nåt.
Vi hoppas bli uttråkade. Vi hoppas att det inte finns nåt att göra
och att allt går smidigt, och att inget går fel.
Men vi är här om nåt skulle hända.
Vi har precis avslutat dag tre av EHT-observationerna.
Det har varit enastående.
Vi utförde tre nattobservationer i följd för att vädret har varit fenomenalt.
Och alla i teamet är trötta för vi har jobbat dygnet runt i tre dagar.
De vistas på hög höjd, de är mycket uppmärksamma på detaljer,
de har det stressigt, de försöker lösa problem,
och vi pressar folk till det yttersta just nu.
Sista skanningen av Sagittarius A* börjar.
Nu gäller det. Den sista skanningen
under observationerna år 2017
av Sagittarius A*.
Nånstans över regnbågen
Flyger bergsialiorna
-Skrev du in glädjeskriket? -Ja.
Drömmar du drömmer om
Drömmar slår verkligen in
Jag ser en fallande stjärna och önskar nåt
Vaknar där molnen är långt bakom mig
Var…
Jag tycker att den här låten fångar hur bra det känns att förverkliga nåt
som man har jobbat på i evigheter.
Hur länge?
Jag har jobbat på det här i… Jag vet inte, 20 år.
Nu ska alla packa ner sina hårddiskar på varje EHT-plats.
Väldigt försiktigt. De skickas tillbaka till den centrala processanläggningen.
Vänta. Hörni, vi är klara!
Gjorde vi precis klar hela grejen? Vi är klara, det är färdigt!
Vi har precis gjort klart hela skanningen,
och hela schemat, och hela uppdraget,
och hela Event Horizon Telescopes
observationer för i år.
Den stora utmaningen för projektet
är när all data samlas ihop och samkörs. Först då vet man om det fungerade.
Och det tar mer än en månad.
Till dess finns det alltid en spänning,
en viss osäkerhet om att nåt kan ha förbisetts.
I maj kom våren, återfödelsen, vi tog bilder på svarta hål,
så sommaren lär bli speciell, det är då säkert.
JORDEN
AVSTÅND FRÅN JORDEN TILL SOLEN: 149 600 000 KM, 1 ASTRONOMISK ENHET
SOLSYSTEMET
AVSTÅND FRÅN SOLSYSTEMET TILL SAGITTARIUS A*, 25 600 LJUSÅR
AVSTÅND FRÅN VINTERGATAN TILL M87 54,8 MILJONER LJUSÅR
Det finns en återkommande fråga i vetenskapsteorin.
Om vi främst är intresserade av är fenomen som kan upptäckas experimentellt,
hur kan vi då ha kunskap om föremål som vi inte kan observera?
Jag har alltid dragits mot det osynliga och det mystiska.
Jag drogs helt naturligt till svarta hål.
Men ett svart hål är väldigt svårt att förstå med bara ekvationer.
Om man verkligen vill veta nåt i detalj
går det inte med enbart matematik.
Det kommer inte att gå. Man måste simulera det på en dator.
Den finns en så kallad ackretionsskiva som kretsar runt det svarta hålet.
Det är kaotiskt.
Den består av joniserad gas och magnetfält, allting piskas runt.
Gasen blir varm och börjar stråla.
Det är för komplicerat för en teoretiker att räkna ut med penna och papper.
Simuleringar hjälper oss göra det osynliga
och det osedda…synligt.
10 SEPTEMBER, 2017
-Det måste vara Andy. -Hejsan.
Vi har nästan otroligt goda nyheter.
Vad?
Men inte riktigt.
Det saknas en länk nånstans.
Oroa dig inte så får du rätt svar.
Jag oroar mig aldrig, så…
En gång om året tar Stephen Hawking och hans vänner över ett hus nånstans.
Nånstans vi kan utbyta idéer och ha kul, där vi kan åka upp i bergen och vandra.
-Stephen kom. -Stephen är här, bra.
-Gå hela vägen dit så kan du säga hej. -Okej.
Stephen, Sasha, Malcolm och jag hittade en svag punkt,
mer än en liten punkt, faktiskt.
Det var ett jättestort hål i informationsparadoxen.
-Ska vi använda svarta tavlan? -Okej.
Förr ansåg man…
…att ett svart hål inte kunde lagra information på nåt sätt,
det var bara ett hål i rymden.
Vi upptäckte att horisonten har vissa egenskaper som kodar information.
Grader av superöversättning och super- rotation, det vi nu kallar "mjukt hår".
-Okej. -Rita runt om.
Håret sprids runt horisonten på det svarta hålet.
När man kastar i nåt i det svarta hålet ändrar man dess frisyr.
Man kastar i nåt, och då bli det så här.
Vi upptäckte att det som föll in i det svarta hålet registrerades.
Viss information överförs definitivt.
Vi vet ännu inte om all information överförs.
Och det är vad vi verkligen anstränger oss att ta reda på nu.
-Den ser ut så här. -Den innehåller bara två derivat.
-I epsilon, så det där försvinner. -Okej.
Vi måste se om det mjuka håret och partiklarna kodar all information i hålet.
-Behöver vi bry oss om den termen? -Nej.
Kollade du den också?
Det finns en formel, av Bekenstein och Hawking från början av 70-talet.
Den talar om exakt hur många
gigabyte av information som kan lagras i ett svart hål.
Vår första test, som vi ännu inte har klarat,
är att räkna information med hjälp av det mjuka håret,
och kunna visa att det ger exakt rätt svar.
Om vi får den centrala laddningen att vara 12J
så försvinner inte informationen. Informationen bevaras,
och vi kan spåra den genom att titta på horisonten.
Det tog tre månader för att få noll, och tre till för att få oändlighet.
Sen trodde Malcolm att han fick 12, och nu tror vi att det är fel igen.
Från och med idag har vi 12, men det är tveksamt.
Integreras olika delar för att få fram den sista formeln?
Jag känner det på mig.
För det finns inga termer med två derivat på zeta.
Hela poängen var att bli av med två derivattermer på zeta.
Men de kanske finns där.
Få se, okej.
Jag tror att vi måste fundera lite mer på det här.
Stephen är här. Vi är räddade!
Hej, Stephen.
Varför inte ge Stephen en sammanfattning?
Förutsatt att allt är rätt.
-Det ska bekräftas. -Nej, anta aldrig att allt är rätt.
-Allt måste kollas. -Ja. Allt ska kollas.
Det är den vanliga berg- och dalbanan, nyss var vi väldigt uppspelta
för den centrala termen var mitt i prick.
Den var exakt vad som behövdes för att områdeslagen skulle stämma,
men sen insåg vi att vi kanske hade missat några termer.
Vi verkar ha nåt bra på gång.
Men vi har mycket jobb kvar.
Vi kan ha glömt nåt annat.
Vad?
Frågan om en F plus minus-term.
Ja, det där har stört mig.
Kanske F plus minus-termen eliminerar det här.
Vad ska vi göra åt det, för att…
Jag tyckte inte att jag åstadkommit nåt med tre derivat av epsilon,
-men… -Vi bör kolla det.
Vi är ute efter en viss siffra.
Tolv gånger vinkelrörelsen.
-Jag tror att det… -Eller avvikelse från…
Det är väldigt svårt att komma fram till den siffran.
Om man får fram siffran…
Här borta.
…som säger att ett svart hål har kapaciteten att lagra…
…möjligen förlorad information…
Det finns nog en stig nånstans.
Det är ett stort steg mot att lösa informationsparadoxen.
Och Malcolm nådde hit genom att integrera i delar.
-På fel sätt. -Ja.
Men genom att använda divergens på en treform…
-Du kan göra samma sak. -Du får samma ekvation och har plats för…
Hur många konforma Killingvektorer finns på sfär två?
-Tre! -Ett oändligt tal?
Sex.
Stephen är väldigt intressant att jobba med för att…
Han säger inte mycket, så säger han nåt är det jätteviktigt.
Globalt väl definierade strikta Killingvektorer.
Det finns tre såna. Globalt väl definierade…
Han frågar nåt som han verkar vilja klargöra. Det visar sig sen vara…
Han har en annorlunda idé, eller så delar han med sig av sin insikt eller intuition.
Det kan då förvirra alla, och sen inser vi att det är väldigt viktigt.
Vi har följt dina instruktioner till punkt och pricka att…
…glömma oändligheten.
Jag gjorde förarbetet. Jag gick liksom runt berget,
för att försöka hitta den bästa vägen till toppen.
Stephen sa: "Okej, vi går den här vägen nu."
Han är djärv.
Han vill inte lägga mycket tid
på att utforska allt underliggande och alla olika möjligheter.
Han tar struptag direkt.
Skulle diffeomorfi ge entropi?
Vilken diffeomorfi ger dig entropi?
Ja, vilken diffeomorfi…
Problemet är nog för svårt att klara själv,
men olika människor tänker på saker på olika sätt,
och alla kommer med sitt eget lilla bidrag.
Det är i princip E till i-n-phi runt om…
-Det är i princip… -E till i-n-phi, men på nåt sätt…
Jag har en tendens att rusa till slutet och försöka att fylla i tomrummen…
Verkligen?
Det är en metodik som ofta gör att det blir fel,
eftersom man redan har bestämt vilket svar man vill ha.
Malcolm skulle förmodligen börja från början och systematiskt
arbeta igenom det, vilket ger ett annat problem.
Om man inte går i rätt riktning når man aldrig fram.
Vi kompletterar varandra väl.
Sasha har varit ett fantastiskt tillskott.
Hon började som Malcolms doktorand,
och hon gick från noll till hundra på ett ganska spektakulärt sätt.
Vi hade det, och sen försvann det, och vi fick igen det för tio dagar sen,
men det försvann igen.
Vi är på rätt spår,
men det är fruktansvärt komplicerat.
-Vi bör gå ditåt. -Jag tror ditåt.
-Vi borde ha tagit med en helikopter. -Vill du gå ditåt?
-Menar du den här? -Nej.
12 MAJ, 2017
MIT HAYSTACK-OBSERVATORIET EHT DATAPROCESSCENTER
Det var en invecklad internationell leverans på grund av händelserna i Chile.
-Du vet att det här är viktig data? -Ja.
Jag vill inte höra ordet invecklat i samma mening som "din data".
Förstörelsens redskap.
Det här är nylevererad data.
Hela vägen från Chile, inspelare tre, plats två, uppsättning två.
-Snyggt märkning. -Vincent?
Fotoner från Chile. Frusna.
När vi väl får data från de olika teleskopen
är mängden data enorm.
Vi måste mäta varje våg,
varje dal och topp på vågen när den når teleskopet.
Vi måste spela in det här noggrant och sedan matcha varje vågfront
med motsvarande från ett annat teleskop på andra sidan jorden.
Det senaste tillskottet från ALMA.
Vad mer finns här?
Vi genererar ungefär en och en halv petabyte data per observationsnatt.
-Okej. -Ja, när vi väl rensat…
Det är utan jämförelse mer data per observationsnatt
än i nåt annat fysiskt experiment i vetenskapens historia.
Jag vill se…
Här är en hel ALMA-uppsättning.
Vi tar hem all data, alla diskarna kopplas till en superdator.
En finns på MIT Haystack-observatoriet.
Den andra är på Max Planck-institutet för radioastronomi i Bonn, Tyskland.
Och mellan dessa två platserna behandlar och hanterar vi all data.
Så här man gör ett teleskop, stort som jorden.
Som en karta över hela världen.
Här uppe har vi modulerna som spelades in i Mexiko,
de här är också från Mexiko, den här är från Arizona.
Den här borta är från Spanien.
Den här är från Hawaii.
Vi kan inte bearbeta nåt från Sydpolen.
Sydpolsstationen är stängd nu.
Inget kan landa eller lyfta.
All data är djupfryst till oktober.
Det är här all data samlas och vi får den slutgiltiga produkten.
Det är på gång. Det är svårt att tro efter så länge, men det är på gång.
Släpp det nu och låt oss försöka att lägga in baslinjen.
När man korrigerat den manuella faskalibreringen rensas det här upp…
Signal-brusförhållandet ökar och amplituden ökar.
Det är häpnadsväckande.
Vi får känsligheten och upplösningen som vi letat efter i ett årtionde.
För mig personligen
är detta ett ögonblick fyllt av ängslan.
Vi har jobbat länge för att uppnå det här resultatet.
Och inte ens nu vet vi vad vi har.
NOTTINGHAMS UNIVERSITET NOTTINGHAM, ENGLAND
FYSIKBYGGNADEN
SVARTA HÅL-LABORATORIET
Svarta hål är utom räckhåll.
Vi vet inte om ekvationerna vi använder faktiskt beskriver ett svart hål.
Det är det vi inte kan testa direkt. Det är dilemmat vi befinner oss i.
I mitt laboratorium har jag en modell som härmar vissa särdrag av svarta hål.
Det är ju inte ett riktigt svart hål. Det vore farligt.
Vi har en stor behållare med vatten.
Man får en fin virvel precis mitt i.
Med små fluktuationer på ytan borde det se ut som ett roterande svart hål.
Det finns fysik som hänger ihop med horisonten:
böjning av ljus, Hawkingstrålning, superstrålning.
Och den typen av effekter kan vi simulera.
Allt som inträffar utanför händelsehorisonten.
Och till slut ser man en effekt som har förutspåtts i många år
utan nån experimentell bekräftelse.
Det är äkta fysik.
Det har blivit upptäckt.
Det finns begränsningar för vad vi vet om svarta hål nu,
men jag är vetenskapare, och det är den bästa situationen man kan vara i.
Vi har ett universum i en petriskål.
Och där finns fantastisk ny kunskap som bara väntar på att bli upptäckt.
FYRA MÅNADER EFTER HAWKING-RETREATEN 25 JANUARI, 2018
Zeta minus zeta-tilde-Y.
Den här innehåller en epsilon-dubbelprim, som innehåller en epsilon-prim.
Så det blir ett över W plus.
Det här blir ett över W plus,
och då måste uträkningen bli W plus, var det verkligen inget mer?
Nej, så blir det inte.
Nej, så blir det inte, för det är bara termen ett över W plus som kan bidra.
-Just det. -Vi behöver ett över W plus.
Man måste beräkna detta för att få W plus.
Nej.
Nej, man vill ha ett över W plus i integranden.
-Ja, just det. -Eftersom omfånget W plus är noll.
Så om vi inte har ett över W plus där får vi noll.
-Vi förstod inte det här i Brinsop. -Nej, vi gjorde visst inte det.
Där trodde vi att det var relativt enkelt, vi hade inte så mycket att fundera på.
Men sen dess har vi upptäckt en massa annat som komplicerar saker och ting.
I Brinsop trodde vi att vi kunde göra det för hand.
Ni vet, tio sidor.
Det visade sig vara en av de mest
omfattande beräkningar som nån av oss gjort.
Det stämmer faktiskt precis.
Ettusenfemtio termer.
Ettusenfemtio termer? Man klarar inte att addera så många
utan att göra ett enda misstag.
Jag kan inte det. Jag tror inte ens Malcolm kan.
Jag kan nog göra ungefär hälften, men…
För en månad sen insåg vi att vi skulle behöva använda datorer.
Vi skulle addera tusentals termer.
Om summan blev exakt 12J
skulle det innebära att håret på det svarta hålet
skulle räcka till för att rekonstruera hur det skapades.
Då närmar vi oss informationsparadoxens lösning.
Än så länge har det inte gått.
Vilket antingen innebär att det finns ett fel i vårt datorprogram,
ett misstag i inmatningen,
eller ett misstag i vår konceptuella analys av problemet.
Och vår optimism har fluktuerat.
Vi verkar ju tro att det faktiskt kommer att lösa sig, av den enkla anledningen
att vi inte skulle anstränga oss så mycket om vi inte trodde det.
-Vi anstränger oss. -Ja, det gör vi.
Och orsaken till det är att vi tror på det.
Om vi inte trodde på det hade vi nog…
-Gett upp för länge sen. -…varit mer modfällda.
Jag är optimistisk.
Men jag tror att vi saknar nåt ganska…
Vi saknar en term eller nåt.
Eller en idé.
Eller nåt sånt. Det är inte så att vi bara har räknat fel.
Informationsparadoxen hävdar att på grund av svarta hål
kan inte universum beskrivas
exakt enligt fysikens lagar.
Jag satsar mina pengar på idén
att det finns fysiska lagar och att vi kan klura ut dem.
Men det är inte över än.
Jag tycker det är intressant när observationer inte överensstämmer
med vår standardbild av hur saker beter sig.
Och det är då folk börjar leta efter mer exotiska förklaringar.
Och det hände med svarta hålet-historien.
Svarta hål var från början esoteriska, matematiska, mycket svåra att acceptera,
men med tidens gång dök det upp observationer som inte var vettiga.
Svarta hål var den bästa förklaringen på vad som observerades.
De supermassiva svarta hålen var dock kontroversiella,
de på en miljon till en miljard gånger solens massa.
Kanske har alla galaxer supermassiva svarta hål i centrum.
Till och med vår egen galax.
Det var ganska kontroversiellt, och det var det jag blev väldigt intresserad av.
Jag hade en teknik som jag jobbade på med min grupp och med gruppen i Tyskland,
Principiellt sett kunde den lösa det.
Och det här var när Keckobservatoriet öppnade på Hawaii.
Det är fantastiskt att ett stort teleskop låter oss greja med instrumenten så.
Men det fungerade.
Plötsligt såg man galaxens centrum och stjärnorna där.
Och finns där ett svart hål som har några miljoner gånger solens massa,
då lär stjärnorna röra sig väldigt fort.
Vi mätte första gången 1995, och 1996 fick vi vår andra bild, och herregud!
De där sakerna var inte på samma ställe längre.
De rörde sig väldigt fort!
Det var tydligt redan 1998-99 att de som var väldigt nära fick en krökt bana.
Krökningen visar riktningen mot det svarta hålet.
Det fanns tre stjärnor som böjde av, så de var som tre pilar,
och de korsade varandra på samma ställe.
Det behövs nåt väldigt massivt för att få en sån bana.
Det är svårt att föreställa sig nåt annat i mitten
än ett supermassivt svart hål.
Vi är på väg in.
Man kan nästan känna smaken.
EHT BILDHACKATON 12 OKTOBER, 2017
Nej, jag tror att Kazu sa…
Ja, men Kazu sa åt mig att titta på 120 igår, och därför tittar vi på den.
Är det här 3C345?
-Ja. -Okej.
Att vi siktar så högt med EHT
för att se nåt ingen sett förut innebär att vi måste vi utveckla helt nya verktyg.
Det är lättare att börja med ett stort synfält…
Vi måste rekonstruera en bild bra nog så att vi kan lita på det vi ser.
…liten med konstig struktur på.
Tyvärr finns den inte på en linjär skala med allihop i samma…
När man tar en bild med sin kamera så tror man ju att bilden är korrekt, eller hur?
Du såg det med dina egna ögon och du ser att bilden stämmer överens.
När vi fotograferar ett svart hål med Event Horizon Telescope ser vi inte det.
Vi vet inte om bilden vi skapar ser ut som det svarta hålet ser ut.
Hur vet vi vad som är en sann bild?
Vilken är korrekt? Vilken är egentligen korrekt? Folk publicerar…
Ett sätt att angripa problemet är att ha teamen
i olika grupper som inte pratar med varandra.
Vi genererar data från många olika sorters bilder,
realistisk data som den man kan få från Event Horizon Telescope.
Sen släpps den, men utan den äkta bilden.
Vi säger: "Gör ert bästa, få fram den bästa bilden ni kan."
Det som händer hos lag ett stannar hos dem, eller hur?
Om jag ser ett annat lags bild kanske jag försöker påverka mina egna bildalgoritmer,
kanske undermedvetet, så att bilden blir liknande.
Titta på amplitudfelen här.
Vi vill ha många omgångar med bilder och vi vill förfina processen
innan vi jämför bilderna.
Man tittar på olika saker med samma data, det blir som ett bråk mellan älskande…
Vi borde kunna jämföra de olika algoritmerna mellan lagen.
Och om vi börjar få konvergens där,
då vet vi att vi kan göra detsamma med Sag-A* och M87.
Här har vi låg amplitud.
Det är stor skillnad.
Det är tre dagars mellanrum.
Men källan har knappt förändrats och ljusets hastighet kan inte förändras.
Men orange och blått, det är samma dag, samma tidpunkt.
Vi hade det svårt i lag två.
Jag tycker inte att data är redo än,
eller tillräckligt väl kalibrerad för att göra bilder.
Så det finns mycket kvar att göra.
Jag råkade bara titta på Guardians hemsida, runt midnatt den 13:e,
och de meddelade det.
Det var allt.
Vi hade pratat om att hälsa på honom.
Vi var oroliga och vi visste att arbetet skulle pigga upp honom.
Vi sa att så fort vi har nån framgång flyger vi tillbaka till Storbritannien
för att berätta och diskutera nästa steg.
Det hade gjort honom så glad att se att vi hade kommit nånvart med projektet.
Tyvärr hann vi inte i tid.
-Vi tänker alla på olika sätt. -Ja.
Han har sitt eget unika sätt att tänka på,
och nu har vi inte tillgång till honom längre.
Det är en stor förlust.
Det finns en speciell sorts vänskap
som kommer ur vetenskapligt samarbete och upptäckt.
Den kan inte jämföras med nåt annat, anser jag.
Och att ha en…
…produktiv vetenskaplig interaktion
med nån i flera årtionden,
och sen förlora dem,
det är jättesorgligt.
Det är sorgligt på ett annat sätt än att förlora en släkting, men det…
…är…
…speciellt, och det är ledsamt att förlora det.
Föreställ dig att du svävar nära två svarta hål som kolliderar.
När de går i omloppsbana börjar rymdtiden ljuda, som svar.
De är som klubbor på en trumma.
Trumman är rymdtiden.
Den börjar ljuda.
Gravitationsvågorna klämmer åt och sträcker ut rymden.
I princip skulle de spela på din trumhinna.
Du hör dem trots tomrummet.
Gravitationsvågor är som ett ljud i rymdtidens medium.
Och det var den största upptäckten 2015.
Experimentet LIGO registrerade kollisionen mellan två helt mörka svarta hål.
Den sista femtedelen av en sekund
innan de smälte samman och tystnade och blev ett större svart hål.
Det är förbluffande.
Det enda beviset vi hade för att svarta hål fanns var vad de gör mot omgivningen.
Detta kändes direkt.
Det första direkt beviset,
inte bara på ett svart håls existens,
utan att det fanns två svarta hål.
Signalen kommer efter att ha rest i över en miljard år, och de spelar in den.
Det var en spektakulär upptäckt.
Mitt arbete handlade teoretiskt sett om hur svarta hål kolliderar.
Ljudet, och att simulera det, och att förstå dynamiken i deras omloppsbanor.
Gravitationsvågorna är så tysta, att när de väl når jorden
hör man bara de sista få varven av omloppsbanorna.
För att gå djupare och höra när de närmar sig
har min grupp försökt göra en uppskattning av de sista minuterna.
När vi hör dem under längre tid
ser vi om de svarta hålen hade en mer intressant dynamik,
om det var en mer komplicerad rörelse.
Här rör det sig inte bara om olika massor,
som även har mer komplicerade omloppsbanor,
men de snurrar också.
Systemet börjar rotera i rymden,
och man hör att det blir tystare när gravitationsvågorna strålas bort från dig,
och starkare när de strålar mot dig.
Det här är alltså detaljer vi kan få fram
ur gravitationsvågornas ljud bara genom att lyssna.
Ljudet blir starkare och snabbare, precis innan de slås ihop.
Sen, tystnad, och ett enda stort svart hål.
Det är ett sant nöje
att fysiskt få uppleva en sån inspelning.
På nåt sätt gör den svarta hål mer verkliga.
Vilken otrolig tid att leva i.
Att faktiskt leva i denna ovisshet, och sen göra upptäckten.
M87 DATA SVARTA HÅL, REDO FÖR BILD 5 JUNI, 2018
Okej, nu släpper vi data.
Ett stort ögonblick, nu gör vi det.
Okej, jag inkluderar alla i samarbetet i den här anteckningen.
Målet är att ha en bild av verkligheten: hur ett svart hål verkligen ser ut.
Svarta hål i mitten av galaxerna omsluts av het glödande plasma,
så det strålar ljus bakom det svarta hålet och framför det, och överallt.
Rymdtiden kröks så mycket att även ljus som kommer från bakom det svarta hålet
kan böjas runt det för att nå observatören.
Vissa fotoner är nog tillräckligt långt borta för att nå dig.
Vissa är nära horisonten och böjs inåt,
och vissa av dem för nära och dras in i det svarta hålet.
Skuggan av det svarta hålet är ett cirkulärt område
med minskad ljusstyrka och en ljus ring runt om.
Det är speciellt att vi har en så konkret förutsägelse för nåt som ingen har sett.
Om du ska göra en bild måste du gå till det andra rummet.
-Okej. -Så vi börjar samtidigt.
Bildskapare i lag ett!
Vilken dag har bäst täckning?
Jag jobbar på 3601.
-Jag tänkte göra 3601. -Jag med.
-Okej, är vi redo? -Jag är så uppspelt.
Herregud, ska vi stänga dörren? Är vi redo?
Vänta, vad är det som händer?
Vi försöker göra en bild nu!
Kan vi ta det lite lugnt?
Faktiskt inte.
Shep, stäng dörren!
Herregud!
Får vi börja, Michael? Du måste inte börja…
Vi väntar på Michael.
Kan vi inte gå åt var sitt håll och träffas igen om 20 minuter?
-Nej. -Det känns som ett stort ögonblick.
För min del tycker jag…
Det vore kul att göra den första ihop, få se den, och sen gå iväg och fixa till den.
Vill du göra det ensam när det är så spännande?
Jag vill se allt tillsammans så vi får en uppfattning om data.
-Är vi redo? -Vi är redo.
Det kommer inte att funka!
Förstora!
Klara?
Färdiga.
-Gå! -Gå!
Herregud! Vi tryckte på "gå"!
Det är bara svammel.
Det ser väldigt intressant ut.
-Hur går det med svamlandet? -Andrews bild är vacker, men…
Den är inte tillfixad.
Jag satte kompaktheten högt.
Daniel och jag fick båda nåt liknande det här, med…
Så blir det med bara stängning.
-Bara stängning? -Herregud, titta på chi-kvadraterna!
-Helt okej! -Och lite bättre täckning.
Det här är efter några fler iterationer,
allt jämnas ut och man blir av med lite skräp.
-Är allt på lågband? -Ja.
-Är det bara en dag? -Det är bara en dag.
-Vet du vad… -Ganska tankeväckande.
Det verkar som…
-Togs avvikningarna bort i amplituden? -Jag rörde inget.
Det är häftigt, hörni. Väldigt häftigt.
-Vilken är det? -Det är Katies bild.
Men den ser annorlunda ut, för ni har en ljus fläck mer åt den här sidan.
Allvarligt?
Vi får alla till en sorts halvmåne som är i ungefär rätt storlek…
-Hur stor är den, är den… -Ungefär 40.
Då har vi den.
Det förväntar man sig om M87 har sex miljarder solmassor.
Det är många massor.
Vet ni vad det här är? En våg för att väga svarta hål.
Om vi får nåt som ens avlägset liknar det där från alla dagarna…
Ingen får gå iväg förrän alla ställt sig där så vi kan ta en bild.
-Det kunde ha blivit hemskt! -Är jag kort nog att stå här?
Du måste få med grejen!
Där vi befinner oss nu kan saker oavsiktligen gå åt skogen.
Jag tog en bild med min telefon av nåt på skärmen.
Vi ses i morgon. Vi gör fler bilder då.
Allt som behövs är att en av de här bilderna skickas till fel person.
Folk kommer att titta på den och mäta den på skärmen,
och sen skriver de en avhandling. Jag lovar.
Det måste finnas ett absolut 100% embargo.
Ingen utanför EHT-samarbetet får se nåt.
Allt som händer här får aldrig lämna lag ett.
Det här är ganska hejdlöst.
Jag är säker på att det är helt fel, men om det funkar är det ganska fantastiskt.
Det går bra nu.
Vi tror att vi har lyckats med den här delen av projektet.
BRINSOP COURT, ENGLAND 16 SEPTEMBER, 2018
Vi har lyckats få vårt målsvar på 12J.
Det finns lite kvar att göra.
Jag tror att det enda som är viktigt är 3,5.
–3,5? -Ja.
Kul att ses.
-Hej, Sasha. -Hej, du är redan här!
Ja, vi har redan gjort fem sidor med beräkningar, du är sen!
Du kan lägga undan dina saker och gå på toa.
Det går bra. Jag är behövd.
-Du har inte tid med det där. -Nej.
Okej…
Hur långt har vi kommit? Vad måste fortfarande göras?
Det enda jag tänker på är…
…att kunna förstå detta G plus minus till P.
-Ja. -Och den förflutna horisonten.
-Och den förflutna horisonten. Nåt mer? -Det var allt.
Tillbaka på Brinsop, ett år senare.
Förra året kändes det enkelt. Nån extra vecka,
och sen skulle vi sammanfatta allt och få rätt svar.
Och under förra året insåg vi att det var mycket mer komplicerat än så.
T-vänster, över T-höger plus T-vänster.
Vi hittade miljoner termer. Två veckor skulle inte räcka.
Då använde vi datorer för första gången, och det funkade inte.
Ett över Y.
Sen insåg vi att man kunde bryta ner ekvationen vi hade,
i en integrerbar del och en icke-integrerbar del.
Det var nog genombrottet.
Vi var tvungna att inse att vi hade nästan allt vi behövde,
men på nåt sätt hade tydligen vissa termer försvunnit.
N, D, här.
Det vi såg var att ekvationen är summan av variationen i tröghetsladdningen
och variationen i horisontens vinkelhastighet.
När man utvärderar det får man 12J.
Tidigare hade vi bara med ett fåtal termer i horisontens vinkelhastighet.
Och utan alltihop var det inte integrerbart.
Nu har vi åstadkommit en fin bild och ett fint sätt nå fram till 12J.
Nu lägger vi sista handen vid det, för att vara säkra på att vi faktiskt tror på det.
Jag är ledsen att Stephen inte kunde vara med ända till slutet.
Han skulle ha varit så lycklig.
Det är konstigt hur personlig
fysik kan bli.
En av de sorgligaste sakerna med att Stephen gick bort mitt i det här är att
om det funkar får han inte veta.
En flaska framför…
Skål för Stephen.
En av de imponerande och underbara sakerna med Stephen
var hur mycket han verkligen…
…brydde sig om de här frågorna.
Vi vet att det på nåt sätt är annorlunda i ett svart hål.
Och belöningen blir stor om man löser problemet.
Rymdtidens natur.
Det låter bra.
Hawking gav oss den största ledtråden vi har.
Om projektet vi jobbar på nu
fungerar blir det som en gigantisk skylt som lyder:
"Det finns guld åt det här hållet."
Man tittar upp på natthimlen,
och man ser dem inte, så klart.
Men man vet att de finns där uppe.
De hånar oss nästan:
"Försök att klura ut mig."
NEROC HAYSTACK-OBSERVATORIET
Jag vill bara kolla mitt ljud.
Hör du mig?
Ja, jag hör dig.
-Monica, hör du oss? -Ja. Hej!
Jag vill inleda
den första telekonferensen som visar de första bilderna på M87.
Alla bilder överensstämmer, de visar upp en skugglik figur.
Resultaten är verkligen uppmuntrande.
Det funkade. Det funkade faktiskt.
Vi ser ringen,
och efter det måste man faktiskt vara väldigt skeptisk.
Jag vill så gärna se den. Då misstänker jag mig själv och vad jag ser.
Man kan kalla den för en skuggfigur, om man vill, så som man ser den i mitten,
men vi bör vara försiktiga med vad det är vi tror vi ser.
Ska vi titta på andra lags bilder?
Nej.
När vi ses i en workshop för att inspektera bilder från varje lag…
Jag sov inte inatt för jag var så exalterad.
Jag har väntat på data och den här bilden i åtta år.
Jag är jätteglad att allas resultat överensstämmer,
och jag är spänd på att se vad de andra gör.
Vi har hållit allt hemligt.
Lag tre har mestadels använt sig av en standardteknik
med en algoritm som heter Clean.
Vi har ett halvt dussin personer i laget som ansvarar för bilderna.
Den centrala delen av bilden är vi överens om.
Jag undrar vad de som använder "maximal entropi"
och andra metoder har för resultat nästa vecka.
Vi hoppas att allt stämmer överens.
Vi försöker vara väldigt försiktiga.
Det värsta som kan hända är om vi sa att vi såg skuggan av ett svart hål
och sen inser att det var fel på bilden.
I lag ett just nu känner vi oss ganska säkra på de strukturer vi fått fram.
Bilderna överensstämmer väldigt bra,
men vi har inte sett nåt från de andra lagen, så allt kan bli en komplett…
Det kan bli en röra när man jämför.
Jag är lite oroad för hur vår plan ser ut om våra bilder är olika.
Precis.
EHT WORKSHOP FÖR BILDJÄMFÖRELSE 23 JULI, 2018
God morgon!
-Hur är det? -Okej.
Jag ser fram emot det.
-Hej. -Hej.
-Kul att äntligen ses. -Detsamma.
Jag heter Katie. Trevligt att träffas! Tack för att du kom ända hit.
Det är ett spännande ögonblick.
Nu ska vi få se om alla ser samma grundläggande struktur.
Jag har inte sett några andra resultat.
Det här känns verkligen som julafton eller Chanukka, eller hur?
Det är nu som man öppnar alla presenterna. "Fick du en ponny?" Jag vet inte.
Jag självkalibrerade, sen kom amplituden plus avslutningsfas.
Okej, jag fick lite gåshud.
Jag har väntat på det här ögonblicket i tio år.
Jag har modellerat svarta hål i tio år, och äntligen blir det verkligt.
Låt oss se vad som händer om vi använder exakt samma skriptspråk,
utan att ändra nåt, utan nån finjustering, för att se vad som händer.
Okej. Det vore intressant att se.
Av ren nyfikenhet. För att försöka hitta ett skriptspråk som konsekvent…
…allt på en bågsekundskala.
Det verkar som att det fyller ut vakuumet med mer.
Vi har väl två alternativ som svar på noll baslinje.
Och båda ger oss ungefär samma bild, eller hur?
Det är inte vettigt att använda det där.
Jo faktiskt, de ger extra information.
Men det kan vara helt ovidkommande.
Michael, jag har inte fått nån bild från lag tre, ska jag jaga dem?
Okej.
-Då blir det mycket värre… -Okej.
Ursäkta, en snabb fråga. Hur lång tid behöver du innan du är redo?
-Jag vet inte… -Typ 15 minuter?
-Visst, om allt går bra här, 15 minuter. -Hur länge för lag tre?
Ett par minuter om allt funkar.
Så gör vi, du kollar siffrorna. Ser de bra ut…
Okej.
-Hej, jag… -Jag är klar.
Först gjorde vi en normal kors- korrelationsjämförelse mellan alla bilder.
Ett värde på ett är en perfekt överensstämmelse mellan två bilder,
noll är ganska illa.
Är vi redo för sanningens ögonblick?
Okej, jag scrollar ner.
Herregud.
Titta på det där!
Oj!
Det är M87!
Vi jämförde pixel för pixel hur lika bilderna var varandra.
Vi har inte pratat alls mellan lagen,
men siffrorna visar att trots det ser vi i stort sett samma struktur,
så det är lovande.
Det var överraskande känslosamt.
Man vet det, matematiskt sett, och vi har tittat på bilder som liknar våra modeller.
Sen ser man det och inser att det faktiskt är data och inte en simulering.
Man ser faktiskt ett svart hål.
Jag satt ensam med min mobil och bara stirrade på det i timmar.
Det som händer nu är att alla som samarbetat måste samlas och komma överens.
Det är samma latitud som ALMA.
Det här är en väldigt kritisk fas i projektet.
Vi för samman olika människor med olika bakgrund för att enas om nåt
som är representativt för 200-250 personers jobb.
Det är en bra fråga. Jag tror att det vore bäst…
Det är lätt att förlora trovärdigheten.
Och EHT har byggt upp trovärdighet under många år.
Vi måste sätta det här.
Hur bestämmer man vad som är det viktigaste?
Vad tycker vi alla lika om?
Det har diskuterats och det har tvistats.
Och det är nog inte helt bestämt.
15:30-17:00 SPLINTERMÖTE: AVHANDLING II + IV
Ja, vi vill ha en enda bild, men vi vill också visa variationerna.
Vi måste enas om en kompromiss.
Nåt som fungerar. Grejen som fungerar.
Det handlar inte om vad vi vill visa upp. Vi bör satsa på den bästa datamängden,
och den bästa bilden av det här.
Det ska vara enkelt att göra om igen för nån som vill det.
Jag gillar den genomsnittliga bilden men den överensstämmer inte med data.
Ska vi använda den bilden för att göra en parameteruppskattning?
Alla kom hit med sin egen finansiering, sina egna förväntningar,
så allt handlar om att övertyga och tvinga varandra att hitta en väg framåt.
Tror du att det finns icke modellerad systematik i syntetisk data…
Det gjorde allt mycket demokratiskt, men jag ska inte ljuga, det var inte lätt.
Jag tror att drömmen för alla fysiker som studerar svarta hål
är att kunna gå igenom horisonten, till andra sidan.
Om jag kunde göra den resan,
efter att ha bestämt att jag har fått nog av denna världen,
vad skulle jag då få se?
Precis som forskningsresande drogs till havet
drogs vi mot horisonten.
Vi dras alltid mot gränsen.
Ett svart håls horisont
är gränsen för vår kunskap,
för vår förståelse av universum.
Och det stora och spännande problemet är att gå bortom den gränsen.
Det är det ultimata.
Det är platsen där det inte finns nåt "bortom".
Det är nåt som inte existerar som en fysisk, mätbar del av universum.
Men man kan ändå åka dit och uppleva det.
Men man kan inte berätta det för nån.
Och man existerar inte längre för omvärlden.
Folk kopplar intuitivt alltid ihop det med döden.
5 OKTOBER, 2018
Där är de! Leende!
Det är kul att träffa er igen. Jag saknar er.
Vi är alltså fria.
Vi har gjort avhandlingen klar.
Det är därför alla ler.
Det känns rätt bra.
Jag måste säga att jag mår enastående bra.
Helt enkelt för att det tog otrolig mycket tid att bli klar.
Det är en stor lättnad.
Det är skönt att kunna tänka på det stora hela lite mer.
Det känns som att jag tillbringade mycket tid fast i…
Du känner dig fri.
Ja, det gör jag. Jag kan se efter vad som pågår,
och vårt resultat är väldigt övertygande.
Vi har visat att det mjuka håret
kan förklara all information som finns i ett svart hål.
Men vi måste vara smarta angående vad vi ska göra härnäst.
Ja, helt rätt.
Den stora utmaningen är att visa att det inte bara kan hända,
utan att det händer, och att det finns en mekanism
för informationsflöde in och ut ur det svarta hålet.
Det är ett mycket mer komplicerat problem.
Det hade Stephen velat att vi skulle hålla på med.
Kommer du till pressträffen den 15:e?
Jag tvekar.
God eftermiddag.
Välkommen till presslanseringen av professor Stephen Hawkings sista bok.
Fram till sin död fortsatte han leta efter svar med en sista avhandling.
Han jobbade med sina kollegor sen länge,
professorerna Malcolm Perry och Andy Strominger.
Problemet är ett av de mest förbryllande som vetenskapen står inför idag,
informationsparadoxen.
Malcolm och Andy, kan ni sammanfatta avhandlingen?
Det var ett stort problem som Stephen lämnade kvar åt oss.
Det tog 50 år att förstå vad ett svart hål var innan man började fundera på kvant…
Det lär ta ett decennium innan vi vet
om den här vägen kommer att leda oss dit vi vill.
Men vi vet inte att den inte gör det.
Och jag måste erkänna nåt som inte är särskilt vetenskapligt,
det känns rätt.
Jag är väldigt glad över att vara med på det här stora äventyret.
-Skål för Stephen. -Skål för Stephen.
-Och mjukt hår. -Och mjukt hår.
Och för informationsparadoxens undergång.
Och för nästa avhandling.
Det är ett bra liv.
Det är vad livet handlar om.
10 APRIL, 2019
LOGAN-FLYGPLATSEN
NATIONELLA PRESSBYGGNADEN
RESERVERAT FÖR PRESS
Jag kände likadant.
Välkomna till dagens presskonferens.
Från National Science Foundation och Event Horizon…
God eftermiddag.
Vi har väldigt lite tid innan själva tillkännagivandet kommer
över hela världen, på sex samtida presskonferenser, så jag ska…
Buenos dias a todos. Idag är en fantastisk dag för astronomi.
Det ni ser här är resultatet av väldigt många människor som samarbetat.
Tack till alla gäster och svarta hål-entusiaster.
Svarta hål är universums mest mystiska föremål.
Vi är del i ett stort samarbetsprojekt.
Vi har 200 medlemmar, vi har 60 olika institut,
och vi arbetar i över 20 olika länder och regioner.
Vi arbetade i över tio år med att avslöja en del av universum som vi inte kunde se.
Och vi är glada att kunna rapportera till er idag
att vi har sett det vi trodde inte gick att se.
Vi har sett och tagit en bild av ett svart hål.
Här är det.
Vi har nu visuellt bevis för att det finns svarta hål.
Vi vet nu att ett svart hål som väger 6,5 miljarder gånger vad vår sol gör
finns i mitten av M87.
Och det här är bara början.
FÖRSTA BILDEN PÅ SVART HÅL
ETT SVART HÅL AVSLÖJAS FÖR FÖRSTA GÅNGEN
ETT MYSTERIUM MINDRE I VÅRT VIDSTRÄCKTA UNIVERSUM
GOOGLE
Undertexter: Mats Nilsson