Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎A fost mișto aseară.
‎- Foarte mișto. ‎- M-am simțit grozav.
‎La revedere!
‎Da...
‎- Mi-e foame. ‎- Aș mânca.
‎Mergem să mâncăm?
‎Absolut.
‎- Să-mi iau geaca. ‎- Bine.
‎Am păzit toată seara masa cu crudități,
‎făcându-mi curaj să vorbesc cu tine ‎când mai veneai.
‎Eu mă tot întorceam la masa cu crudități ‎ca să mă observi.
‎Te-am observat de cum ai intrat pe ușă.
‎Cum te mai cheamă?
‎Vrei să mă cauți pe Google?
‎Nu, ca să știu cum te trec în agendă.
‎Nu-ți dau numărul meu.
‎- Mare greșeală ai făcut! ‎- Știam eu! Am avut un presentiment.
‎- La naiba! ‎- Ce e?
‎Am uitat că azi mă vedeam cu prietenii.
‎Du-te, nu-i nimic.
‎- Dacă vrei, mai stau. ‎- A fost plăcut.
‎- Mă duc. ‎- Mai stai?
‎Bine.
‎Ce e aia?
‎- Ce? ‎- Fața aia.
‎- Asta e fața ta „vreau să te sărut”? ‎- Nu.
‎Doar dacă...
‎Dacă ce?
‎Cum arată fața ta „vreau să te sărut”?
‎Arată cam așa.
‎Ești incredibilă.
‎Ești incredibilă!
‎Dacă i-aș povesti cuiva ce mi-ai spus, ‎nu m-ar crede.
‎- Nu ești supărat. ‎- De ce aș fi?
‎Fiindcă e aiurea.
‎Nu extrapola la scară planetară.
‎- Sunt supărată. ‎- Credeam că glumești.
‎De ce aș glumi cu așa ceva?
‎Fratele meu!
‎S-a ridicat.
‎- Am câștiga noi ‎Cursă în jurul lumii? ‎- Nu?
‎Într-o emisiune cu o cursă în jurul lumii, ‎noi am fi cei mai tari?
‎- Nu mai sunt sigură. ‎- Nici un restaurant nu reușim să alegem.
‎Tu ai ceva cu toate restaurantele ‎din New Orleans.
‎În capitala restaurantelor, ‎totul îți pute.
‎Hong Kongul e capitala restaurantelor.
‎Nu vreau să te faci de râs ‎neștiind chestiile astea elementare.
‎N-am nimic cu restaurantele. ‎Chiar îmi plac.
‎Ieri ai pierdut câteva ore
‎criticând pe Yelp, ‎cu degetele tale de femeie albă,
‎localul ăla de ‎tapas ‎unde mie mi-a plăcut mâncarea.
‎Era sărată rău. Nu mă așteptam ‎ să-mi iau muie de la Marea Moartă.
‎Și nu am degete de femeie albă. ‎Le am maro și dolofane.
‎De ce țipi așa? ‎Vrei să zică vecinii că suntem nebuni?
‎Mi se rupe. Nu ne cunosc.
‎Bună! Încântat de cunoștință! ‎Noi ne certăm.
‎Ba nu, repetăm o piesă! ‎Se ceartă personajele.
‎Cum e?
‎- Simpatică. ‎- Simpatică? Arăt ca Chuck E. Cheese?
‎Dar sexy, ca Fut E. Cheese.
‎Apropo, în emisiunile alea ‎n-ai voie cu telefonul.
‎Ai lua-o razna.
‎Ba nu, m-aș simți eliberată.
‎- Lasă. ‎- Nu te uiți?
‎- Nu, nu simt nevoia. ‎- Dacă i-a plăcut cuiva ceva pe Instagram?
‎Mai taci. Nu mă cunoști.
‎Val zice că sunt voluptuoasă.
‎Și de-asta n-am câștiga.
‎Nu poți face selfie-uri când mănânci ‎furnici de pe un băț în pielea goală.
‎Tu ai văzut emisiunea asta?
‎Dacă am văzut‎ Cursă în jurul lumii? ‎Asta mă întrebi?
‎- Asta te întreb. ‎- „Jibran, ai văzut ‎Cursă în jurul lumii?”
‎Tot timpul ăsta ai bălăcărit emisiunea ‎fără să fi văzut măcar un episod?
‎Știu că nu mi-ar plăcea, cum știu ‎că nu mi-ar plăcea să mă calce tirul.
‎Nu vreau să-mi stric mintea ‎uitându-mă la gunoaie.
‎Faci documentare, adică reality-show-uri ‎pe care nu le vede nimeni.
‎Documentarele nu sunt reality-show-uri, ‎ci realitate.
‎Munca mea e activism social. ‎N-o fac pentru RP-uri.
‎Poți să spui „repostări”, tataie.
‎Mergem azi? ‎Dacă ajungem târziu, plecăm târziu.
‎Cine ne grăbește? ‎Nu facem nimic palpitant după.
‎Credeam că facem sex.
‎Da, mă excită la culme să-mi plănuiesc ‎partidele de sex. Pervers, nenică!
‎Vrei perversiuni? Te rezolv.
‎Zi-mi ce vrei să-ți fac și îți fac, ‎la ora prestabilită.
‎Asta e antiteza perversiunii.
‎Trece-mă în agendă: ‎„Relații sexuale cu Leilani la 22:42.”
‎Sexy în draci!
‎Perversiunile și programările ‎nu se exclud reciproc.
‎Crezi că oamenii apar la orgie ‎din întâmplare? Nu.
‎- Probabil au un calendar comun. ‎- Ba e ceva spontan.
‎Vine un tip, apoi vine altul. ‎Apar și fac sex.
‎Sunt niște tipi acolo. ‎De ce n-ai face sex cu toți?
‎Sunt multe de analizat la ce ai zis,
‎dar tu vorbești despre sex în grup.
‎- E zic de orgii. ‎- Tot un drac.
‎Unde citești tu despre sexul în grup? ‎Pe BuzzFeed?
‎Nu știu. E un exemplu foarte specific.
‎Cine vine la cina asta?
‎Bobby și Reya...
‎Val...
‎Poate și Keith.
‎Stefan...
‎Poate și Keith?
‎Da, poate.
‎- Adică nu ești absolut sigură? ‎- Păi nu sunt.
‎Zău? Punem pariu?
‎Precis vine, cu bancurile lui nesărate, ‎cu anecdotele lui plicticoase de IT-ist,
‎cu mușchii lui cizelați ‎prin gimnastică asiduă și dietă...
‎- Ai terminat? ‎- Regret să-ți spulber iluziile.
‎Dar glumițele alea ale lui...
‎Sunt glumele lui Katt Williams.
‎- Îi fură glumele lui Katt Williams? ‎- Da.
‎„De ce îți pare bine de cunoștință? ‎Sunt un mârlan.”
‎Katt Williams, cuvânt cu cuvânt.
‎- Nu-l aud pe Katt Williams. ‎- Nu m-apuc să-l imit.
‎Ca să câștigi ‎Cursă în jurul lumii, ‎trebuie să fii pe aceeași frecvență.
‎Dar simt că eu ascult un post cultural, ‎tu, unul de șlagăre.
‎Mi-ar plăcea să schimb pe frecvența ta, ‎dar tu lucrezi nonstop la filmul ăla.
‎Nu e un film, ci un documentar ‎despre corupția din învățământ.
‎- De unde să știu, dacă nu-mi arăți? ‎- Îți arăt când vrei.
‎- Bine, mâine. ‎- Nu pot, fac animația.
‎Se căsătoresc Steph și George?
‎Ai apreciat postarea?
‎Da.
‎- Parcă era o tâmpenie să te căsătorești. ‎- Chiar e.
‎De ce ai dat că-ți place?
‎Ca să nu fiu singura din gașcă ‎căreia nu-i place. Nu sunt vacă.
‎De când ne știm îmi tot spui ‎că a te căsători e de cacao.
‎Nu „de cacao”, ci „problematic”.
‎Doi oameni își declară iubire veșnică. ‎Ce problematic!
‎Cred că și tu vrei să te măriți ‎și să faci copii, dar nu cu mine.
‎Iar tu vrei o femeie fără așteptări, ‎ca să stai închis în birou toată viața.
‎- Tu vrei o relație cu care să te fălești. ‎- Da, și nu mă împac cu mai puțin.
‎Nici eu. De-aia nu vreau ‎să fiu cu o persoană așa frivolă.
‎Iar eu nu vreau să fiu ‎cu un om acomodat cu eșecul.
‎- M-am săturat. ‎- Nu ne mai înțelegem.
‎S-a terminat?
‎Se terminase mai de mult.
‎- Aoleu! ‎- Rahat!
‎Să-mi bag piciorul!
‎Rahat!
‎Vai de mine și de mine!
‎- Ești teafăr? ‎- Ești bine?
‎- Îți curge sânge. Te ajut să te ridici. ‎- N-ai voie să-l miști.
‎- Așa e, nu trebuie. Chem Salvarea. ‎- Nu!
‎- N-am nimic. Plec. ‎- Ba ai, îți curge sânge.
‎- Sigur? ‎- Trebuie să plec!
‎Dar...
‎Nu știu dacă faci bine.
‎- Mersi. ‎- Chem Salvarea.
‎Stai! Ți-ai uitat telefonul!
‎Doamne sfinte!
‎- Îmi trebuie mașina! ‎- Ce ?
‎Sunt polițist. Ăla e un infractor. ‎Treci dracu' în spate!
‎Mișcă-ți curul!
‎Țineți-vă bine!
‎Pe unde-a luat-o?
‎- Pe acolo! ‎- Suspectul se îndreaptă spre est.
‎Ce a făcut? Droguri? Droguri, nu? ‎Sunteți sub acoperire?
‎Nu ne puteți spune, am înțeles.
‎Măcar n-am călcat un om bun. Nu e bine ‎c-am dat peste el, dar măcar e om rău.
‎- Cine merge pe bicicletă pe aici? ‎- Unde te crezi, în Europa?
‎Ne scuzați, vom fi serioși.
‎Uitați-l! El e!
‎Vezi pe unde mergi, boule!
‎Virați aici!
‎L-am prins!
‎Rahat!
‎La naiba, nu?
‎- Dacă faceți la stânga, îi tăiați calea. ‎- Că bine zici!
‎Da.
‎Uitați-l!
‎Uite și la aiuriții ăștia!
‎Se învârte în cerc. Ce idiot!
‎Virați aici!
‎Uitați-l! Repede!
‎- A luat colțul. ‎- A intrat într-o fundătură.
‎Dreptate!
‎Doamne ferește!
‎Maică Precistă!
‎Nu cred că e polițist.
‎- Vai de mine! ‎- Nu te supăra!
‎Cred că e mort.
‎Măiculiță!
‎Să-mi bag piciorul!
‎Frate!
‎Doamne ferește! Ce-ați făcut?
‎- Nu. ‎- Nu e ceea ce pare.
‎- Nu l-am omorât noi. ‎- Ați dat cu mașina peste el.
‎Nu. Adică, da, dar...
‎- Doar atât. ‎- Acum ceva timp.
‎Frate!
‎După ce-am dat peste el, era bine mersi.
‎Adică nu-i mergea grozav, dar respira.
‎- E mort, în pana mea! ‎- Știm, dar nu l-am omorât noi.
‎- El a zis că l-a omorât. ‎- Nu, am zis c-am dat peste el.
‎Ți-a ieșit figura. ‎Ai călcat un om cu mașina.
‎Eu conduceam, ne-am despărțit, ‎n-am fost atent și am trecut pe roșu.
‎Dar tipul ăsta cu mustață ciudată...
‎L-am ajutat cu harta.
‎- Ne-a luat mașina. ‎- A fost o greșeală.
‎- A trecut cu mașina peste el. ‎- Chemăm poliția.
‎- Și s-a cărat. ‎- De zece ori.
‎Am sânge pe mine, ‎iar mașina e o armă a crimei.
‎- Ce faci? ‎- Sun la Urgențe.
‎- Nu, te rog! Suntem inofensivi. ‎- Aș vrea să raportez o crimă.
‎- N-am ucis pe nimeni. ‎- Taci.
‎Tu să taci!
‎Poliția n-o să ne creadă, ‎o să zică că aberăm.
‎- Vă pun sub arest cetățenesc. ‎- Sub ce?
‎- Vă arestez ca cetățean. ‎- Poți?
‎- Are voie? ‎- La trei. Ne-am înțeles?
‎La trei, ce? De ce faci fața aia?
‎- Nu mă prind, zi în cuvinte. ‎- La trei.
‎- Ce? ‎- Unu, doi, trei, și!
‎- El a luat-o la sănătoasa. ‎- Jibran!
‎- Îl cheamă Jibran. ‎- Fugi, Leilani!
‎Pe ea o cheamă Leilani.
‎Căca-m-aș!
‎Se cară și ea.
‎Întâmplător, ea e afro-americană. ‎Tot întâmplător e și el de culoare.
‎Nu-i cred ucigași pentru că-s minorități, ‎ci pentru că au omorât un tip.
‎- Zace aici. ‎- Să-mi fut una!
‎LA RĂSĂRIT, NONSTOP
‎Hei!
‎Ai pățit ceva?
‎- Zugrăvim în roșu. ‎- Mi-a curs sânge din nas.
‎Zugrăvim în bucătărie ‎în culoarea sângelui.
‎Ce vă aduc?
‎Aveți alcool?
‎Două, vă rog.
‎Două.
‎Două ce?
‎Două alcooluri. Mulțumim mult.
‎Nu servim alcool.
‎Trebuie să mergem la poliție.
‎Noi? Noi doi?
‎- Cum crezi că o să meargă? ‎- E cea mai bună idee proastă.
‎Să crezi tu! ‎Ne arestează cât ai zice pește.
‎Le spunem adevărul.
‎Crezi că le pasă? ‎Ne acordă nouă prezumția de nevinovăție?
‎- Dar atunci ce...? ‎- Adevărul pare născocire.
‎Ce o să spui?
‎Bună ziua, domnule polițist. ‎Deocamdată ne predăm.
‎Nu avem nimic de ascuns.
‎- De ce ați fugit de la locul faptei? ‎- Bună întrebare! Știți meserie.
‎Am fugit pentru că păream vinovați.
‎Asta ne-a speriat, ‎întrucât nu suntem vinovați.
‎Într-un fel, fuga noastră dovedește că...
‎Îmi acopăr minicamera
‎ca să te caftesc, mincinosul naibii!
‎- Stai așa! ‎- Nț.
‎Am pus Codul pe tine.
‎Nu se pune la propriu, știi, nu?
‎Ai lăsat un om mort în stradă.
‎- Nu l-am lăsat mort. ‎- N-ai sunat poliția.
‎N-am avut când, a trebuit să mergem să...
‎Aiurezi, tuciuriule.
‎- Nu spune asta. ‎- Mie îmi pari criminal.
‎Uite ce barbă ‎și ce sprânceană criminale ai!
‎Parcă-ți plăcea barba.
‎Barba ta arată a... crimă.
‎Nu...
‎- Alo? ‎- Leilani, unde dracu' sunteți?
‎Scuze, am dat peste un prieten vechi.
‎- Și... ‎- N-au plecat de-acasă.
‎...s-a întins la „taisfalt”.
‎Să ia niște vin. N-avem alb pentru Evonne.
‎Aduceți o sticlă de pinot? Gris, nu noir.
‎Sigur, aducem.
‎Super! Vă așteptăm.
‎- Care-i faza? ‎- Se poartă bizar.
‎De ce îți pare bine de cunoștință? ‎Dacă sunt un mârlan?
‎Ce haios ești!
‎Ce panaramă ‎și cu paharul ăsta de milkshake!
‎Cică: „Am preparat prea mult. Poftim ‎ce a rămas în paharul în care l-am făcut.”
‎Nu știu să măsoare?
‎Cu altele nu fac așa.
‎„Poftiți spaghetele ‎și mai poftiți niște spaghete separat.
‎N-au încăput în farfurie.”
‎„Poftiți supa. ‎N-am avut chef s-o măsurăm mai devreme.”
‎Ce naiba?
‎- Ca la nebuni. ‎- Curat ca la nebuni!
‎Nu paharul de milkshake.
‎NUMĂR NECUNOSCUT
‎Vorbesc cu Leilani Brooks?
‎Cine întreabă?
‎Detectivul Mary Martin, ‎Poliția din New Orleans.
‎Bună seara.
‎Doamnă, ați fost undeva cu mașina azi?
‎Nu, azi nu.
‎- Unde sunteți acum? ‎- Întreabă unde sunt.
‎- Închide! ‎- Acasă.
‎Sunt acasă.
‎Stăteam.
‎Și mașina dv. e acasă?
‎- Închide! ‎- Da!
‎Dacă mă uit pe fereastră, ar trebui să...
‎Vai de mine! ‎Dragule, mașina nu era parcată afară?
‎Nu se poate!
‎Oi fi lăsat cheia în contact.
‎Vă mai aduc ceva?
‎S-a auzit o chelneriță? Unde sunteți?
‎Nota, vă rugăm.
‎- Am rupt-o-n fericire. ‎- Ba nu.
‎Băgăm capul la cutie ‎și stăm cuminți până trece.
‎Nu cred că...
‎Crimele nu trec de la sine.
‎Ba da, dacă poliția îl găsește ‎pe ăla după care umblă.
‎După noi umblă.
‎Știi cum zice cântecul: ‎„Băieți răi, ce-o să faceți?”
‎Noi suntem băieții răi. Ce facem?
‎Îl știu pe ăla cu cine a dat drumul ‎câinilor. Și chiar mă întreb cine.
‎- Ne amintim cântece acum? ‎- Tu ai început.
‎Telefonul biciclistului a făcut ding-dong.
‎- Nu pune mâna! Constituie probă. ‎- L-am tot ținut în mână.
‎E un memento: „Edie la Arena leilor.”
‎Ia stai! Edie asta îl știe pe Biclă.
‎- Ce? ‎- Poate știe cine voia să-l omoare.
‎Sugerezi cumva ‎să ne apucăm noi să elucidăm omorul?
‎Asta sugerezi?
‎Oarecum.
‎Cine naiba crezi că suntem? Hobbs și Shaw? ‎Nici împreună nu suntem.
‎Nu ne-am prins cum e cu relația. ‎Ne prindem cine l-a omorât pe Biclă?
‎Ne-am despărțit, nu?
‎Da.
‎Bine.
‎Ne trebuie doar un nume.
‎Aflăm cum îl cheamă pe Mustață, ‎mergem la poliție și am scăpat.
‎- Avem zece minute să ajungem acolo. ‎- Nu mi se pare deloc o idee bună.
‎Știu că ți-e frică. Și mie îmi e, dar...
‎- Ce pui dulce! Ham-ham! ‎- Ce dulceață!
‎Hai să vedem dacă ne ajută Edie.
‎Fie, dar, dacă o să ne trăim restul vieții ‎osândiți la moarte, mă supăr rău pe tine.
‎Mi se pare just.
‎Aoleu! E poliția.
‎- Nu răspunde. Ignoră apelul. ‎- Da, ai dreptate.
‎De ce mai există brichetă?
‎S-o transforme odată în priză.
‎Cine mai zice: „Conduc un vehicul. ‎Vreau foc în...”
‎Te rog să nu mai bați câmpii.
‎Bine.
‎Mă scuzați, nu am ajuns.
‎- Tu ești Leon? ‎- Da, domnule.
‎Blană.
‎Ai ales să împarți cursa?
‎Asta e opțiunea implicită la mine.
‎Ești nemaipomenită.
‎- Tu ești nemaipomenit. ‎- Tu ești nemaipomenită-nemaipomenită.
‎- Nu sunt. ‎- Mi-e dor de tine când suntem împreună.
‎Acum stau lângă tine și îmi e dor.
‎Scumpi!
‎Mergem acolo, o găsim pe Edie asta...
‎- Fată cuminte! ‎- Sunt cuminte.
‎Vomit pe tine.
‎De unde o să știm cine e Edie?
‎- Unde ți-ai făcut tatuajul ăsta? ‎- Nu știu.
‎Fată cuminte!
‎Te iubesc mai mult decât o iubesc pe mama!
‎Tăceți dracului!
‎Nu mai puteți de drag acum, ‎dar o să se aleagă praful de tot.
‎- Deci intrăm în Arena leilor. ‎- N-o să pățim nimic. Ne descurcăm noi.
‎Nu e chiar așa de rău. ‎Trebuie doar s-o găsim.
‎- Încă un rând. ‎- Vine.
‎Ne comportăm foarte normal, bine?
‎Da, suntem normali.
‎Oameni normali.
‎Am ieșit și noi în bar.
‎Nu trebuia să venim.
‎Așa zici de fiecare dată ‎când ieșim în lume.
‎Simt că ne paște o mare năpastă. ‎Mi s-a făcut stomacul ghem.
‎Dacă nu m-aș ocupa eu, n-am ieși din casă.
‎Felicitări! Te-ai ocupat și iată!
‎NU TE VĂD. SUS, PE BALCON.
‎Poartă-te firesc.
‎Îmi place să dansez, ca oamenilor normali.
‎Ea trebuie să fie.
‎Cum facem?
‎Mergem la ea, nu?
‎Edie?
‎- Edie? ‎- Edie?
‎Tăceți! Haideți cu mine!
‎Cine sunteți? V-a trimis el?
‎Da.
‎Jibran, explică-i tu.
‎Nu începem cu dreptul.
‎Vrea să fie neprofesionist și să trimită ‎doi străini în locul lui? N-are decât.
‎Hai să terminăm repede.
‎- Avem o întrebare. Știi vreun mustăcios? ‎- Nu știm ce se întâmplă.
‎Dacă știu vreun mustăcios? ‎Lăsați bășcălia. Nu-i frumos.
‎Putem să procedăm cu respect.
‎Acum?
‎Acum nu e cazul.
‎Mi le dați și se termină.
‎- Ce? ‎- Aoleu!
‎Pozele. Dați-mi plicul!
‎Ce poze?
‎- Vai, nu! ‎- Credeți că doar voi știți să scormoniți?
‎- Știu cine vă e șeful. ‎- Nu avem șef. Nu lucrăm împreună.
‎Nu știm despre ce poze vorbești.
‎Eu fac documentare, ‎ea lucrează în publicitate.
‎Știi reclama cu tocilarul care se spală ‎cu gel de duș și sar gagicile pe el?
‎- A fost ideea ei. ‎- M-am inspirat din realitate.
‎Aveam un tocilar în facultate. ‎Îmi plăcea fiindcă mirosea bine.
‎Nu-i plăcea un coleg, pe urmă el a început ‎să miroasă bine, iar ea și-a tras-o cu el.
‎- Nu știm nimic. ‎- Sigur!
‎Ați apărut la ora și locul stabilit ‎pentru schimb.
‎Aveam mobilul unuia ‎și a piuit cu numele tău.
‎Noi ne duceam la o petrecere. ‎N-avem niciun amestec.
‎Am răspuns la un ding-dong.
‎Jibran.
‎Nu ne crede.
‎Bine.
‎Să nu ne mai învârtim în jurul cozii. ‎Susțineți că tipul nu e șeful vostru.
‎- Nu-l cunoașteți? ‎- Nu.
‎De ce nu-l sunăm să vedem ce are de spus?
‎- Bine. ‎- Da, sună-l.
‎Aoleu!
‎Nu e ceea ce crezi.
‎Nu-mi spune că plouă când te piși pe mine.
‎- De ce am face așa ceva? ‎- Ea ți-ar spune că se pișă pe tine.
‎Credeți că puteți să vă bateți joc ‎de congresmen? Ați îmbulinat-o.
‎- Aoleu, nu! ‎- Ce pizda mă-sii?!
‎Le-ai zis că sunt congresmen?
‎- Am... ‎- Vino un pic.
‎Mă întorc imediat.
‎- Ce se întâmplă? Poți să te eliberezi? ‎- Nu se poate așa ceva!
‎Dă-ți masca jos, Brett!
‎Ești teafără?
‎- Nu mi se pare o idee bună. ‎- Soțul meu.
‎Îmi aducea tigaia. Nu, dragule?
‎Ziseserăm că nu recurgem la tigaie.
‎O să-mi aduci afurisita de tigaie!
‎Ca să clarificăm, nu șantajăm pe nimeni.
‎Scuze, ce tigaie?
‎Ați vrut să ne frigeți, ‎o să vă frigem noi pe voi.
‎Premisa e greșită. N-am vrut să vă frigem.
‎- Și nu vrem să fim fripți. ‎- Nu.
‎Mulțumesc.
‎Îmi place de nu mai pot aroma ‎de bacon sfârâind în tigaie.
‎Singura problemă e grăsimea.
‎Ați văzut ce arsuri lasă grăsimea?
‎E incredibil ce răni poate să provoace ‎puțină untură încinsă.
‎Vă dau de ales.
‎Grăsimea din tigaie...
‎Sau ce e în spatele ușii.
‎- Poftim? ‎- Am zis...
‎Untură sau ușă?
‎Voi alegeți. Tu primul, mister Ding-Dong.
‎Alege grăsimea.
‎Vorbești serios? Clocotește. ‎Dacă mi-o toarnă pe față?
‎Edie, pot să întreb ceva?
‎Pot să știu înainte să iau decizia ‎unde îmi vei turna grăsimea?
‎- Probabil mai mult ca sigur pe față. ‎- Mulțumesc.
‎Cică pe față.
‎Încearcă să te sperie ‎ca să alegi ceva mai rău.
‎Acum sunt burlac, o să ies la întâlniri. ‎Cum o să dau pe Bumble?
‎- Cicatricile sunt sexy. ‎- Îți plac arsurile?
‎- O să-mi caut un tip cu fața arsă. ‎- Promiți?
‎Dacă n-o să te văd pe Facebook cu un ars, ‎mă enervez rău de tot.
‎Mersi că mi-ai amintit să te blochez.
‎Hai să luăm o decizie. ‎Eu și soțul meu avem planuri.
‎Aleg nu grăsimea. Aleg ușa.
‎- Jibran! ‎- Ușa să fie!
‎- Spune-i ce a câștigat. ‎- Nu! Jibran, înfige picioarele în podea!
‎- Le înfig. ‎- Lasă-l în pace!
‎Deschide ușa.
‎Se balegă pe mine?
‎Alege grăsimea!
‎E rândul tău, domnișoară.
‎Grăsimea! Aleg grăsimea.
‎Duduia știe ce vrea.
‎Nu! Nu, nu!
‎Nu!
‎Ia să vedem...
‎Dezleagă-mă!
‎Ajutor!
‎- Aoleu! Scumpule, ești bine? ‎- Nu.
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎Nu vă apropiați!
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎Unu, doi, trei!
‎Stai! Nu, stai!
‎Ne scapă!
‎NOLA, FARMACIE CU REDUCERE
‎Ce naiba a fost asta?
‎Am zis „unu, doi, trei” și tu ai fugit.
‎Așa ai făcut tu pe alee. ‎M-am luat după precedent.
‎Am presupus că o să presupui ‎că acum o să fie „unu, doi, trei, atacă!”
‎- De ce aș fi presupus asta? ‎- Fiindcă eram înarmați. Nu știu.
‎Să nu mai văd cai cât oi trăi!
‎Mulțumesc.
‎Arăt ca naiba? ‎Zici că m-a vomitat un unicorn?
‎Nu, arăți...
‎Dimpotrivă.
‎Ne ca naiba.
‎Tu ești întreg?
‎Da, n-am nimic.
‎Doare foarte mult unde m-a lovit calul.
‎Hai cu mine.
‎Pare în regulă. Pișcă!
‎- Scuze! ‎- Nu mai tampona rana.
‎- Încerc doar să te ajut. ‎- Bine.
‎- Hai, dă-i bătaie. ‎- Bine.
‎Nu pot. ‎Nu mai ies din bluza asta până mor.
‎Aiurea! Hai în picioare!
‎Brațele sus!
‎Unu, doi, trei.
‎Seara asta e absolut halucinantă.
‎Nu ți s-au mai pus omoruri în cârcă ‎și untură în cap?
‎- Mă... ‎- Trage aer în piept.
‎- Fii blândă. ‎- Mă ierți.
‎Nici nu te-am atins.
‎Am chemat o mașină.
‎Sper că ți-ai schimbat setările.
‎Probabil nu-ți amintești, dar...
‎La prima noastră întâlnire, la restaurant, ‎lângă noi stăteau un el și o ea.
‎- Au stat muți tot timpul. ‎- Îi țin minte.
‎- Da? ‎- Da.
‎Nu și-au adresat niciun cuvânt.
‎Mă gândesc mereu la ei.
‎Mă uitam la ei și îmi ziceam că nu vreau ‎să ajung niciodată să nu mai am ce spune.
‎Dar, cu cât mă gândesc mai mult, ‎cu atât îmi spun...
‎că poate nu erau nefericiți.
‎Poate că se simțeau ‎în largul lor împreună.
‎Ideea mea cu Edie a fost un fiasco.
‎Poate aveai dreptate ‎și mai bine mergem la poliție.
‎Am găsit ceva.
‎Ce?
‎Pe hârtia cu număru lui Biclă, ‎Edie avea și o adresă.
‎Ce? Când ai pus mâna pe ea?
‎Poate Mustață l-a omorât pe Biclă ‎din cauza pozelor despre care vorbea Edie.
‎Dacă le găsim și ne dăm seama ce sunt, ‎ne-am putea spăla de vină.
‎Mustață căuta clar ceva, ‎iar Edie era supărată din cauza pozelor.
‎E un indiciu, nu? Am găsit un indiciu.
‎Să mergem la adresa aia?
‎Știi că e ilegal, nu?
‎Să intrăm prin efracție acasă la Biclă... ‎Ești sigur?
‎Dar tu?
‎Da.
‎Ne-a sosit mașina.
‎Băga-mi-aș!
‎Rahat! Știe că noi suntem. E clar.
‎- Rahat! ‎- Ne-a mirosit. Ne-a prins.
‎- E un rasist obișnuit. ‎- Slavă Domnului!
‎Haide!
‎Caca maca!
‎- Ce e? ‎- Cum intrăm în bloc?
‎Pur și simplu...
‎- Credeai că e o ușă doar pentru bărbați? ‎- Scuze.
‎- O fi vreo pasarelă din alea pe lateral. ‎- O pasarelă? Ca la defilările de modă?
‎- Adică scara de incendiu? ‎- Acum ți-ai găsit să faci mișto?
‎- E groasă treaba. ‎- Bine.
‎Auzi? Sparge geamul! Hai!
‎- Eu? Sunt pe tocuri. ‎- Tocmai!
‎- Îl străpungi cu chestia aia ca o sulă. ‎- Chestia aia ca o sulă? Adică tocul?
‎Da, tocul ascuțit o să străpungă geamul, ‎o să treacă prin el.
‎Nu, sparge-l tu cu umărul.
‎Tocmai am încasat o copită.
‎Pot să fiu scutit de bușituri ‎cinci minute?
‎Bine, îmi pare rău.
‎- Mi-e frică să nu se rupă tocul. ‎- Lovești perpendicular.
‎- Suprafața e mică. Presiunea... ‎- De unde știi?
‎De la ‎MythBusters.
‎- Deci îți plac reality-show-urile. ‎- E mai mult serial documentar.
‎Mi-am amintit că mitul a fost infirmat.
‎...se pare că a trecut peste ciclist ‎de câteva ori.
‎Cei doi martori oculari primesc îngrijiri ‎pentru stres emoțional.
‎Cred că aici e.
‎- Dacă e cineva acasă? ‎- Nu pare să fie nimeni.
‎Probabil nu e nimeni, dat fiind ‎că e locuința lui Biclă, iar el e...
‎- Da. ‎- ...mort.
‎Eram și eu acolo.
‎Încearcă fereastra.
‎- E zăvorâtă. ‎- E rândul tău să-i tragi un picior.
‎- Pantofii mei nu-s făcuți pentru asta. ‎- Nici ai mei nu erau.
‎În apărarea mea, ‎nu tocul cu care ai lovit s-a rupt, ci...
‎- Te arunc de pe pasarelă! ‎- Trebuia să tac. Păcat de pantofi!
‎- Mersi. Erau pantofii mei de întâlnire. ‎- Nu știam că ai pantofi de întâlnire.
‎Mi i-am cumpărat pentru tine.
‎Hai, sparge geamul fără să faci zgomot.
‎- Eu sunt desculță. ‎- Bine.
‎Bine, așa...
‎Ce faci? Ciocănești?
‎Nu, îmi retrag pumnul ca să nu mă tai. ‎Îmi câștig traiul cu mâinile astea.
‎Rahat!
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎- Stai! Auzi și tu? ‎- Ce?
‎Zgomotul.
‎Se aude muzică.
‎- Hai să intrăm. ‎- Ce? Nu!
‎- Și ce-o să facem? Ieșim înapoi pe geam? ‎- Bine, aruncăm o privire.
‎Așa...
‎- Ce-i asta? ‎- Nu, băi!
‎Nu mai abera! Țin minte ca ieri.
‎Ție ți se rupsese filmul.
‎Eu eram treaz.
‎Eram eu, Ashley băiatul, Ashley...
‎Am mâncat în ziua aia, ‎că trăgeam de fiare.
‎Cine sunt chefliii ăștia?
‎S-au strâns violatorii la sfat.
‎Probabil de pozele alea vorbea Edie.
‎- Măi! ‎- Nu ne bate la cap!
‎A lăsat un plic acolo.
‎- Hai să-l luăm! ‎- Fată!
‎Sunt pulărăii ăia acolo. ‎Nu știu exact ce înseamnă.
‎- Am nimerit-o? ‎- Nu.
‎- Ce-s ăia pulărăi? ‎- Lasă asta acum.
‎- Nu! ‎- E în regulă, nu ne aud. Urlă muzica.
‎Fii atent!
‎Nu!
‎Trebuie să intrăm,
‎să înhățăm un plic,
‎- ...și să ne lămurim care-i faza. ‎- O să ne vadă băieții de băieți.
‎Nu-i nimic, o să...
‎Născocim ceva să le distragem atenția, ‎să-i scoatem de acolo.
‎Știu! Tu stai aici. Eu ies. Sun la ușă.
‎Zic că-s de la pizza.
‎Salutare! Ce mai faci?
‎Hai noroc! De când nu te-am văzut!
‎Cine dracu' sunteți?
‎- Suntem ea și cu mine. ‎- Eu și cu el.
‎Da.
‎De la...
‎Nu!
‎Pe el, Jibran! Demolează-l!
‎- Fă-l pastramă! ‎- Încerc!
‎Zi-mi când să intervin. Vrei să intervin?
‎Nu ești în ring, să cedezi meciul.
‎- Te ajut. ‎- În mine dai.
‎Ești la mijloc. Dă-te!
‎Să moară mama!
‎Cine dracu' sunteți?
‎Cine suntem noi?
‎Suntem ăia de vor răspunsuri, pulifrici!
‎Întrebarea mai importantă e ‎cine dracu' ești tu.
‎Ce căutați la mine în dormitor?
‎Suntem aici...
‎Ce te-apucă?
‎Da, ce ne apucă?
‎Ai vrea tu să știi.
‎Noi punem întrebările.
‎Iar răspunsurile la întrebările noastre ‎ar fi bine să fie răspunsuri.
‎Răspunsurile la întrebările tale ‎vor fi pumnii mei.
‎Ce?
‎Pentru cine lucrezi, lepră?
‎- Da, lepră! ‎- Nu știu despre ce vorbiți.
‎Nu-mi spune că plouă când te piși pe mine.
‎- Nu care cumva! ‎- Nu ne place.
‎- Nu. ‎- Pentru că știm că minți.
‎Și suntem uzi de pișat pe spate.
‎N-aș face așa ceva.
‎- Zi-ne ce vrem să știm. ‎- Da.
‎Îl știi pe Biclă?
‎Dacă îl știu pe Biclă? Adică?
‎Bicicletă. Două roți.
‎- Ghidon. ‎- Uneori și coș.
‎Uneori și spițe.
‎E.T. avea una și a zburat pe ea, ‎zdreanță care ești.
‎- Știu ce e o biclă. Vă referiți la Tom? ‎- Nu știu. Avem față de fraieri?
‎Da, lucrez pentru Tom. Tom merge ‎cu bicla. E nebun cu ecologismul.
‎E ecologismul o nebunie sau o necesitate?
‎Eu reciclez tot.
‎Uneori încearcă ‎să recicleze coji de ou și de banană,
‎iar eu îi zic că ăla e compost.
‎Atenția la mine, libidinosule!
‎Ce faci pentru Tom?
‎N-am voie să spun.
‎Taci dracu' și vorbește, sugativă!
‎Cum să tac și să vorbesc în același timp? ‎E imposibil.
‎- Te descurci. ‎- Treaba ta.
‎Noi doar umplem plicurile ‎și le livrăm unor bogătași.
‎Ce bogătași?
‎Nu știu.
‎Tom lucrează într-un club. ‎Tipii ăștia sunt periculoși.
‎Mai bine nu vă puneți cu ei.
‎- Am colaborat întru totul. ‎- Nu fi obraznic, Sex Forțat McGee.
‎Zi-ne unde e clubul ăsta.
‎Nu știu, nouă nu ne spun.
‎Cică e bine să știm cât mai puțin.
‎Îl contactează doar pe el.
‎Vai de mine! Măiculiță! Săriți!
‎Săriți, intrușii! Ajutor!
‎- Bună, Steve. ‎- Te rog...
‎Trebuie s-o ștergem. Pe aici!
‎Rahat!
‎Alo?
‎Da. Am rezolvat problema.
‎Da, e ‎quod mortem.
‎Înțeleg.
‎Da.
‎O să am grijă să meargă bine azi.
‎N-ai de ce să-ți faci griji.
‎Stai puțin.
‎Repede!
‎Te aud mai bine acum. Spune.
‎Am văzut cum sunt omorâți doi oameni.
‎Până ieri văzusem zero oameni uciși.
‎Ăia puteam fi noi.
‎Am sânge pe degete. ‎Mi-am lăsat ADN-ul la locul crimei.
‎Eu mi-am lăsat amprentele ‎pe fața lui Sex Forțat.
‎Acum mă simt prost că i-am spus așa.
‎Poliția o să creadă că noi l-am omorât, ‎că suntem ucigași în serie.
‎- Trebuie să-i dăm de cap. ‎- Să-mi bag!
‎Deschide-l.
‎Ce-i asta?
‎„Dragă dnă Burrows, sunt mulți. ‎Știm că sunteți una.”
‎Și mai ce?
‎Atât.
‎Asta e ‎Cursă în jurul lumii ‎cu morți.
‎Stai.
‎Trebuie să intrăm pe mobilul lui Biclă. ‎Așa îl contactau.
‎Încerc să ghicesc codul. Ani importanți.
‎1492. Nu.
‎1776. Nu.
‎O să încerci toți anii de împilare? ‎Potolește-te!
‎Da, era fan biciclete.
‎În ce an a câștigat Lance Armstrong ‎primul tur al Franței?
‎- Unu, nouă... ‎- Termină!
‎O să se blocheze telefonul și ăia suntem!
‎Bine.
‎- Știu cine poate intra în telefon. ‎- Cine?
‎Keith.
‎- Keith? ‎- E IT-istul nostru.
‎- Zău? ‎- E un geniu în domeniu.
‎Păzea, un geniu!
‎Ce noroc pe voi că aveți un geniu la IT!
‎Nu-i cânt osanale, ‎dar dacă cineva poate, el e ăla.
‎Errol Morris e un geniu. ‎J.K. Rowling e un geniu.
‎Eventual și Lil Wayne.
‎Dar Keith, în pana mea?
‎Ce ai cu el? De ce ești...?
‎- Nu-mi place cum se uită la tine. ‎- Nu se uită nicicum la mine.
‎Fie.
‎Nu-mi place cum te uiți tu la el.
‎Vrei să intri în telefon sau nu?
‎Ar putea fi singura noastră șansă.
‎Intrăm cinci minute, ‎deschidem telefonul și ne cărăm.
‎Stai! Nu putem să-l rugăm pe Keith ‎să spargă un telefon la întâmplare.
‎Are simț etic.
‎Dar gume nu se jenează să fure.
‎Paradoxal gagiul!
‎Hai să inventăm ceva credibil.
‎Lume, lume! ‎Ia uitați cine și-a făcut apariția!
‎- Era și timpul! ‎- Bună!
‎Ne scuzați că am întârziat.
‎Ia te uită, Keith!
‎Bună!
‎- Doamne, ce bine arată mâncarea! ‎- Reya, te-ai întrecut pe tine.
‎Mamă! Ați gustat din astea?
‎Te lingi pe degete, să mor eu!
‎Rar am mâncat chestii așa grozave.
‎- Ce prospețime! ‎- Ardei roșii, ardei verzi...
‎- Ce culori mai sunt? ‎- Mai sunt galbeni.
‎Nu vorbeam cu tine, ci cu Reya.
‎Vă simțiți bine?
‎- Noi? ‎- Da.
‎- Grozav. ‎- De la excelent în sus.
‎Ce dracu' ai pe tine?
‎Eu? Ce dracu' ai tu pe tine?
‎O helancă.
‎Ai sânge pe față?
‎Mai mare rușinea!
‎De fapt avem ceva să vă spunem.
‎- Zi-le. ‎- Ne-am apucat de box.
‎De box?
‎Am făcut o oră înainte să venim aici.
‎Jibran a boxat în afara categoriei lui.
‎A fost nemaipomenit.
‎Sunt ceea ce în lumea boxului ‎se cheamă hemofilic.
‎Mi-au zis că n-o să pot boxa profesionist, ‎fiindcă sângerez ca naiba.
‎Ați întârziat fiindcă ați fost la box?
‎Da.
‎Mamă, ce idee mi-a venit!
‎Vreți să-l vedeți ‎pe Jibran făcut knockout?
‎- Da. ‎- Absolut!
‎Scoate-ți telefonul, dragule.
‎Bine.
‎Ce e?
‎Nu-mi amintesc codul de la telefon.
‎Vai de mine! O fi de la câte lovituri ‎ai încasat în țeastă la box?
‎- E nou codul? ‎- Nu, nu e nou codul.
‎Bună întrebare, totuși.
‎Vai de mine! Oi avea o leziune pe creier?
‎Sună-ți doctorul.
‎- Da, îl sun pe doctorul... ‎- Nu-ți amintești cum îl cheamă.
‎Îl am în agendă, ‎dar nu pot intra în telefon.
‎- Nu pot nici să-l caut pe Google. ‎- De-am putea debloca telefonul!
‎- Vai! ‎- Nu-i nimic.
‎Pot să intru eu.
‎Lasă, nu te deranja.
‎- Vreau să te ajut. ‎- Bine, hai acum!
‎Ce jaf de telefon! Ia-ți unul nou.
‎Ia-ți tu unul nou!
‎- Ce? ‎- Ce?
‎- Te simți bine? ‎- Da.
‎Bine.
‎Rulam tabelele-curcubeu. Sunt la jumătate.
‎Mă gândisem la un algoritm de forță brută, ‎dar merge mai rapid așa.
‎Mai rapid, da. Bună decizie.
‎- Te pricepi? ‎- Da.
‎- La greu. ‎- Super!
‎Un algoritm de forță brută ‎ar forța brutal ritmul lui Al Gore.
‎Pe când tabelele-curcubeu ‎sunt mai mult pe spectrul lui...
‎Rog V. Aiv și tot așa.
‎Rog V. Aiv?
‎Rog Val Aiv. A descoperit curcubeiele.
‎S-a apucat de box acum?
‎Reya, m-am despărțit de Jibran.
‎Aoleu, vorbești serios?
‎Cum naiba? Sunteți cea mai tare pereche.
‎Noi? Tu și Bobby sunteți cuplul perfect. ‎Ce vorbești?
‎Eu și Bobby ne certăm întruna.
‎Da, dar voi faceți sex într-o veselie.
‎- Faceți tot felul de chestii deșucheate. ‎- Cum ți-a venit ideea asta?
‎Postezi o grămadă de poze sexy ‎cu voi doi în pat.
‎Mă urmăresc doi foști. ‎Încerc să-i fac geloși.
‎Nu e...
‎Unde ai învățat chestiile astea? La MIT?
‎Eu? Vezi să nu! ‎Nici pomeneală! Tu ești ăla șmecher.
‎Ce?
‎Da, Leilani mi-a povestit despre tine. ‎Pari un tip impresionant.
‎- Vorbește despre mine? ‎- Da.
‎Se laudă mereu cu tine.
‎Ia te uită! Am intrat.
‎ȚINUTĂ FORMALĂ OBLIGATORIE
‎- Pot să te rog ceva? ‎- Orice.
‎De când m-am despărțit de Ji, ‎sunt cam răvășită.
‎Am pozele astea cu ștoiul lui.
‎Am nevoie să mi le țină cineva ‎până sunt pregătită sufletește.
‎- Le-ai scos la imprimantă? ‎- Da.
‎Nu deschide plicul! ‎Pune-le într-un loc sigur.
‎Senatorul Burrows?
‎Așa îi spun eu.
‎Fiindcă el face legea în crăpătură.
‎Aha. Ziceai că eu fac chestii deșucheate.
‎- Bună! Keith mi-a deblocat telefonul. ‎- Marfă!
‎Doctorul meu e la o petrecere. ‎Mă vede, dar trebuie să plecăm acum.
‎Bine, hai!
‎Nu îmbrăcați așa.
‎De ce?
‎E la un eveniment caritabil simandicos.
‎Ne împrumuți niște haine ca lumea?
‎Sigur. Haideți.
‎- Da... ‎- Ce faci?
‎- Mă întorc, ca să te schimbi. ‎- M-ai mai văzut de o mie de ori.
‎Bine.
‎- Știi ce? Întoarce-te. ‎- E aiurea.
‎- Ești pregătit? ‎- Nu.
‎- Dar mă bucur că suntem împreună. ‎- Și eu.
‎Auzi?
‎Dacă eu nu scap, Keith nu e așa rău.
‎N-aș ieși cu un tip care fură glume.
‎O să termin afară, ca să te îmbraci și tu.
‎Bine.
‎- Pantofii. ‎- Nu-mi mai trebuie ăștia.
‎- Facem schimb. ‎- Mulțumesc.
‎- La revedoar! ‎- Pa.
‎Arăți superb.
‎Mulțumesc.
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎- Mergem la doctor, la... ‎- La al meu.
‎Da
‎- Distracție plăcută! ‎- Pentru cucuie.
‎Aoleu! Iar mă sună de la poliție.
‎Nu te supăra, e cam liniște. ‎Ai putea să dai drumul la muzică?
‎- Sigur. ‎- Mulțumesc.
‎- Ce? ‎- Ăsta era cântecul nostru.
‎N-a fost niciodată cântecul nostru.
‎Nu spune că nu-ți place, ‎ca restului lumii.
‎Nu-mi place cântecul ăsta ‎ca restului lumii.
‎Știu ce faci. Când sunt stresat, ‎încerci să mă faci să cânt.
‎- Nu ține figura. ‎- Ba da, dar trebuie să fii receptiv.
‎Nu face asta. Te rog, nu face asta.
‎Nu am chef să...
‎Poți să cânți în gând, nu cu voce tare?
‎Telefonul?
‎În regulă.
‎Mergeți.
‎- Da. ‎- Da.
‎Mulțumim.
‎Mulțumesc frumos.
‎- Unde naiba suntem? ‎- Nu știu, dar e sinistru.
‎- Aia e Edie. ‎- Dacă ne recunoaște?
‎Mânca-ți-aș banii tăi!
‎De ce e așa liniște?
‎Bună seara! Ne permiteți?
‎Ne scuzați.
‎Scuze!
‎- Mulțumesc. ‎- Mă scuzați.
‎Bună seara! Ce ascuțit e!
‎Mă iertați. Scuzele mele!
‎Îmi cer scuze.
‎Suntem unul.
‎Suntem Sacrarium.
‎Suntem mulți.
‎Suntem Sacrarium.
‎- Suntem mulți. ‎- Suntem unul.
‎- Suntem Sacrarium. ‎- Suntem Sacrarium.
‎- Suntem... ‎- Suntem unul.
‎Bun venit, ‎membra altum Sacrarium!
‎De pe vremea lui Hermes Trismegistos, ‎Hermes „cel de trei ori mare”...
‎Ăștia sunt iluminați de-ăia duși cu pluta.
‎...să zidească piramidele ‎Ordinului Hermetic al Zorilor Aurii.
‎- Să ardă focul cunoașterii. ‎- Lasă gofra!
‎Unde-i vita?
‎Lanțul neîntrerupt al înțelepciunii
‎va fi încredințat ‎unui număr de zece inițiați.
‎Câțiva devin mulți devin unul.
‎Cincizeci și unu.
‎Joacă bingo?
‎Îmi place bingoul.
‎Șaptesprezece.
‎Șase.
‎Douăzeci și trei.
‎Au câștigat?
‎Paisprezece.
‎Nu cred că se face așa.
‎Șaptezeci și doi.
‎Patruzeci și patru.
‎Unde se duc?
‎Treizeci și patru.
‎- Vrem să ne strige numerele? ‎- Nu știu. Nu cred.
‎Ultimul număr este....
‎Nouăzeci și nouă.
‎Să înceapă ceremonia!
‎Nu se aplaudă.
‎Ce se întâmplă?
‎Cred c-o să se...
‎Da, asta credeam c-o să se întâmple.
‎- N-au făcut asta. ‎- Ba da.
‎Ba da.
‎- Să știi că nu-mi displace. ‎- Da, ți-ai exprimat părerea despre orgii.
‎Crezi că mai strigă numere?
‎- Așa da, spontan! ‎- Pe naiba!
‎Aveau trecut evenimentul în calendar.
‎Stop!
‎Plecați!
‎Îmi place că respectă cuvântul „stop”.
‎Avem un trădător printre noi.
‎Un muncitor a încălcat ‎cel mai sacru cod al Sacrarium.
‎Pentru asta, a plătit scump.
‎E ‎quod mortem.
‎Aoleu! Ei l-au pus pe Mustață ‎să-l omoare pe Biclă.
‎Nasol!
‎- Liniște! ‎- Ar trebui s-o ștergem.
‎Cineva a intrat azi în incintă ‎cu codul de bare al trădătorului.
‎Sunt impostori printre noi.
‎Aoleu, impostori! Nașpa!
‎Trebuie să ne arătăm fețele adevărate,
‎ca impostorul să fie aflat și stârpit.
‎La trei vă dați masca jos.
‎Unu...
‎- Fir-ar! ‎- Ne dăm masca jos?
‎-Toți o să și-o dea. ‎- Doi...
‎- Bine. ‎- Futu-i! N-avem încotro.
‎- Toți și-o dau jos, bine. ‎- Trei.
‎Futu-i!
‎Un membru adevărat știe ‎că nu-ți dai jos masca.
‎Aoleu, ei sunt!
‎- Pune mâna pe ei! ‎- Bine.
‎Suntem Sacrarium.
‎- Veți fi jertfiți zeilor pe rug. ‎- Suntem mulți. Suntem Sacrarium.
‎- Și ne vom îndestula. ‎- Nu! Sunt hemofilic.
‎Evacuarea!
‎Ce naiba?
‎- Ce? Pulărăii și pulăroaicele s-au tirat. ‎- Visăm același vis?
‎- Hai! ‎- Poliția!
‎Avansați!
‎- Aoleu! ‎- Avansați!
‎Nu mișcați!
‎Mâinile sus!
‎Mai sus!
‎Sunt la maxim.
‎Dispeceratul, 10-95. ‎I-am luat în primire. Venim la secție.
‎Imediat vine doamna detectiv.
‎Asta a fost. S-a zis cu noi.
‎Știu.
‎Am ceva să-ți spun.
‎Da?
‎Știi când ai plecat din oraș ‎pentru petrecerea de burlac a lui Ben?
‎- Mi-ai mâncat zahărul ars cu arahide. ‎- Nu. Ba da.
‎Ți-am intrat în birou ‎și ți-am văzut documentarul.
‎- Poftim? ‎- Știu. Îmi pare rău.
‎Dar dă-mi voie să spun ‎că mi s-a părut foarte bun.
‎De ce n-ai zis nimic?
‎Jibran, sincer, uneori…
‎...simt că nu-ți pasă ce cred eu.
‎Îmi pasă foarte mult ce crezi. ‎De-asta n-am vrut să-ți arăt.
‎Mi-era frică că n-o să-ți placă.
‎Tu ai știut de la început ‎ce vrei de la viață.
‎Am simțit mereu ‎că poți găsi pe altul mai bun.
‎Sincer, eu...
‎Simt că nu știu nimic.
‎Absolut nimic.
‎Eram obsedată de ce cred toți, ‎în afară de omul la care țin cel mai mult.
‎Vreau să fii fericit.
‎Și eu vreau să fii fericită.
‎Rămânem prieteni. O ardem la proces.
‎- Eu m-am înțeles cu ei. ‎- Ce?
‎- Nu ți s-a spus? ‎- Nu.
‎- Credeam că o să avem același avocat. ‎- O să torn ca la balamuc.
‎- Asta a fost? ‎- Asta a fost.
‎Îmi place de ei.
‎- N-ar trebui să se despartă. ‎- E greu cu relațiile.
‎Mda.
‎V-am căutat prin tot orașul.
‎Ați fost martori la o crimă, ‎iar suspectul e încă în libertate.
‎Poftim?
‎Am încercat să dăm de voi ‎ca să știm că n-ați pățit nimic.
‎- V-am tot sunat. ‎- O clipă!
‎- Nu credeți că noi suntem ucigașii? ‎- Nu.
‎- Camerele rutiere au surprins urmărirea. ‎- Nu-mi revin.
‎Încercăm să-l identificăm ‎pe cel care v-a confiscat mașina.
‎Pe lângă acest incident, se face vinovat
‎de uciderea mai multor studenți ‎în blocul de pe bulevardul St Charles.
‎Ca să mă lămuresc eu...
‎Nu suntem suspecți de crimă-omor.
‎- Știți că n-am fost noi. ‎- Nu noi.
‎Normal că nu voi.
‎De ce doi civili ar omorî violent ‎un om de pe stradă?
‎- De ce am..? ‎- Nu?
‎N-are sens.
‎- N-are absolut niciun sens. ‎- Măiculiță!
‎Jur că n-am omorât niciodată pe nimeni ‎și că n-o voi face nici de acum înainte.
‎- Promit solemn să nu ucid. ‎- Niciodată.
‎Mi-a trecut prin cap să ucid, ‎de pildă pe Jibran?
‎- Tot timpul. ‎- Dar la modul firesc.
‎Nu ar trece niciodată la fapte.
‎La modul: „Te omor! Te strâng de gât!”
‎- Dar nu fizic. ‎- Nu omor de-a binelea.
‎Eu, nu trece zi să nu ignor semnul Stop, ‎dar nu la modul periculos.
‎Am vândut prăjituri cu marijuana ‎făcute de unchiul meu.
‎Zicea că în Amsterdam e legal.
‎- Habar n-avea pe unde vine Amsterdam. ‎- Nu le vindea în Amsterdam, ci aici.
‎- Ca să-i ajute pe oameni să se drogheze. ‎- Pentru glaucom și din astea.
‎- A făcut bani când aveam nevoie. ‎- Să plătim facturile.
‎Stați, scuze!
‎I-ați prins pe sectanți?
‎Pe sectanții de la teatru, cu măști, ‎unde toată lumea făcea sex.
‎Norocoșii au făcut sex.
‎- Într-un pat rotund. ‎- Cu muzică... Da, făceau sex.
‎- Patul ăla era în văzul lumii. ‎- Unii trăgeau din greu.
‎Unii s-au pus imediat pe treabă. ‎Așa e, băgau mare.
‎Da, și am văzut tot.
‎Dați-mi voie să vă spun că merita văzut.
‎E foarte util ce ne spuneți, ‎dar știm despre Sacrarium de câteva luni.
‎Razia de azi era menită să-i potolească ‎definitiv, dar au fost preveniți că venim.
‎Uitați care-i treaba... ‎Ați fost martori la scene înfiorătoare.
‎O să dați și declarație, ‎dar acum v-ar prinde bine să dormiți.
‎Veniți mâine la prima oră ‎și stăm de vorbă atunci.
‎Vă escortăm acasă
‎și vom sta de pază în fața locuinței ‎până la prinderea suspectului.
‎Mulțumesc. A fost o experiență plăcută.
‎- Mă bucur. ‎- Da, mersi.
‎- Aveți fișe de evaluare? Vă dau maxim. ‎- Da, și eu.
‎Asta a fost?
‎Ne întoarcem la viața dinainte, ‎de parcă nu s-ar fi întâmplat nimic?
‎Bănuiesc că da.
‎O să dorm pe canapea.
‎- Nu. Putem să facem schimb. ‎- Nu.
‎Ia tu patul.
‎E ciudat. Știu că n-am găsit criminalul, ‎dar nici mult nu mai aveam.
‎Sunt mândră de noi.
‎Nu e rău pentru doi răcani.
‎Dar știi ce nu pricep?
‎Cine a chemat poliția?
‎Eu.
‎Mă țineți minte?
‎Cum ați intrat în mașină?
‎V-am spus că sunt polițist. ‎Sunt în poliție de vreo 13 de ani.
‎Sunt mare sculă pe basculă.
‎Sunteți și în secta ălora de fac sex?
‎Nu, ăia mă plătesc ‎să-i feresc de poliție.
‎Adică protejați secta erotică ‎și totodată îi șantajați pe sectanți?
‎Ei bine, da.
‎Știți ce leafă am?
‎Îmi pun viața în pericol zi de zi, ‎iar statul îmi dă trei scaieți.
‎Știți ce e anapoda?
‎Biciclistul.. Ăla peste care am trecut ‎de câteva ori cu mașina voastră...
‎Țin minte. Tu? Ne aducem aminte.
‎Îmi era prieten.
‎Împreună am pus la cale șmecheria ‎cu șantajarea sectanților.
‎Numai că el s-a lăcomit.
‎Îmi ciupea din parte.
‎Pe urmă a trecut peste mine ‎și i-a cooptat și pe tâmpiții ăia.
‎Noi nu știm nimic ‎și n-avem deloc ținere de minte.
‎Dați-ne drumul, ‎puteți avea încredere în noi.
‎N-am încredere în nimeni, duduie. ‎Ia aminte ce-ți zic, lumea îți vrea răul.
‎Nu te poți bizui decât pe tine.
‎- Vă înșelați. ‎- Nu-i așa.
‎Am avut și eu încredere într-o persoană.
‎În Siobhan.
‎Nu voi mai avea încredere în nimeni.
‎Niciodată.
‎Vii pe lume singur
‎și pleci tot singur.
‎O să descoperiți asta numaidecât.
‎Regret că trebuie să vă omor.
‎Păreți un cuplu drăguț, ‎deși cam enervant.
‎Dar, dacă vă consolează cu ceva, ‎o să-mi treacă.
‎Nu e nevoie să faceți asta. ‎Nu sunteți un ucigaș. Sunteți un om bun.
‎Vi se citește în ochi.
‎- Aveți ochi blânzi. ‎- Luminoși.
‎Știi câți oameni am ucis azi?
‎Aș zice că ați ucis fix câți trebuia.
‎Eu aș lăsa-o așa.
‎Deocamdată ați ucis un număr impresionant, ‎dar nu îngrijorător, de oameni.
‎Ați ucis un biciclist și niște cocalari.
‎Să fim serioși, o să vă cânte baladele.
‎Era o întrebare retorică.
‎Nu e prea târziu să vă schimbați.
‎Ați putea găsi o nouă Siobhan.
‎Ți-am dat eu voie să pomenești de Siobhan?
‎Am crezut că vă destăinuiți, ‎că e o invitație.
‎- Siobhan e un factor declanșator. ‎- Și tu!
‎Să nu-i rostiți numele!
‎Nu voi mai pronunța niciodată ‎numele de Siobhan.
‎- E moartă pentru mine. ‎- E nasoală.
‎Gura!
‎Încă plânge după Siobhan.
‎Întoarce-te. Mâinile la spate.
‎Dacă pui mâna pe ea, te caftesc, băi.
‎- Cu spatele! ‎- Să trăiți!
‎Au înregistrări cu tine din trafic. ‎Ești futut.
‎Le-am văzut. E proastă rezoluția.
‎Ca la imaginile filmate cu Bigfoot.
‎Nu putem sta aici așteptând să fim uciși.
‎Trebuie să facem ceva. ‎Ajută-mă să găsesc o soluție.
‎Bine.
‎- Slăbește-mi legăturile. ‎- Bine.
‎- Poți? ‎- Abia ajung.
‎Vezi că mi le strângi.
‎Iartă-mă. Încearcă tu.
‎- Merge? ‎- Nu. Morții mă-sii!
‎Încerc să sparg geamul.
‎Futu-i!
‎- Erau buni pantofii tăi de întâlnire. ‎- Bricheta!
‎De-asta există!
‎Ia-o!
‎Hai că poți!
‎Mă exciți.
‎- Ne vede? ‎- Așterne o folie de plastic!
‎Draci bălțați!
‎- A sărit? ‎- Nu.
‎- Dar acum? ‎- Gata!
‎Hai! Repede! Ia-o!
‎Ia-o! Haide!
‎Plasticul, nu mâinile!
‎- Scuip-o! Frige! ‎- Eu am ținut-o în gură.
‎Dar nu de capătul fierbinte.
‎Stai așa, se uită la noi! Stai așa.
‎Pune-o la loc!
‎Jos din mașină!
‎O să te prindă. ‎Știu că tu ne-ai dus acasă.
‎Nu, nu mă vor bănui.
‎Când am ajuns la voi,
‎ucigașul a țâșnit din tufișuri ‎și mi-a dat în cap.
‎M-am trezit legat, pe bancheta din spate ‎a mașinii de poliție,
‎lângă voi, în portul de agrement.
‎Atenție la treaptă!
‎Apoi ucigașul ne-a suit pe barcă.
‎Da, pe toți trei. ‎Țineți minte mai departe?
‎Ne-a pus în genunchi. Haideți.
‎Eu am sărit în picioare ca să vă salvez. ‎În încăierare, am fost împușcat.
‎Rănit, dar nu de moarte, ‎am privit cu oroare
‎cum ucigașul mascat vă execută pe amândoi ‎cu arma mea.
‎În fine, să sfârșim.
‎Ala... Nu.
‎Ala...
‎bala...
‎porto...
‎Hei, Mustață!
‎- Nu! ‎- Rahat!
‎Hai, împușcă-mă.
‎- Nu. ‎- Aici, în umăr, ar fi bine.
‎Ca să nu mă mai împușc eu.
‎- Nu. ‎- Lasă arma, că îi rup gâtul.
‎Nu poți, e prea gros.
‎O să răsucesc până se întâmplă ceva nasol.
‎Mie îmi pare foarte convingător.
‎- Nu poate să-ți facă rău. ‎- Bag mâna în foc că nu i-ar fi greu.
‎- Aruncă arma! ‎- Leilani, ascultă-l! Pune-o jos.
‎- N-ai culoar de tragere. ‎- Ba am.
‎- De ce mă contrazici? ‎- Crezi c-ai mereu dreptate, dar nu-i așa.
‎N-ai ținut în viața ta un pistol în mână, ‎dar eu mă dau doct?
‎Fugi de riscuri. ‎Ăsta e un exemplu perfect.
‎E vina ta că suntem în rahat.
‎- Măi! ‎- Acum ți-ai găsit!
‎Frate! Eu voiam să merg la poliție.
‎Tu erai la volan.
‎Am încasat o copită de dragul tău.
‎- Ai lăsat mortul în stradă. ‎- Mă călcați pe nervi.
‎Sunt singură în relația asta.
‎Mi-ai văzut filmul pe ascuns.
‎- Bați câmpii. ‎- Parcă-mi aud părinții.
‎- Înțelege-mă și tu odată! ‎- Fii pe frecvență cu mine!
‎- Unu, doi, trei! ‎- Și!
‎Mânca-ți-aș!
‎- Jibran, ești bine? ‎- Da.
‎Doamne!
‎Las-o naibii!
‎Amprente de ridicat aici!
‎Mulțumită vouă, suspectul e în arest.
‎Ați scăpat.
‎Salut!
‎Sigur ești bine?
‎- Da, sunt bine. Tu? ‎- Da.
‎Știam c-o să zici „unu, doi, trei”, ‎deși nu mersese niciodată.
‎- Tu ai făcut totul. ‎- Am făcut amândoi.
‎- L-ai împușcat. ‎- Nu?
‎- A fost super. ‎- Aș prefera să uit.
‎- Să nu mai împuști pe nimeni. ‎- Nu mai împușc pe nimeni.
‎- Ce? ‎- N-am spus nimic.
‎Știu fața asta.
‎Ce față?
‎E fața „vreau să te sărut”.
‎- Nu. ‎- Ba da.
‎Nu vreau să te sărut.
‎Nu vreau. Ești foarte arogantă. Câh!
‎Câh?
‎Vrei să mă săruți rău de tot, ‎să-mi bagi limba în gură.
‎- Se vede. ‎- Cred că e pe dos.
‎Tu vrei să mă săruți pe mine.
‎- Eu, pe tine? ‎- Da, tu, pe mine.
‎- Și faci chestia asta. ‎- Ce chestie? Ce fac?
‎Scuze, porumbeilor.
‎Trebuie să vă duc la spital, la control. ‎Ăsta e protocolul.
‎Sexul în ambulanță e destul de deșucheat?
‎- Mă bag. ‎- Hai!
‎- Încerci mișcarea aia de la orgie? ‎- O să pun osu' la treabă.
‎Nu sună bine în gura ta. Asta zic eu.
‎- Fugi, Leilani! ‎- Fug.
‎Aoleu! Ne suflă în ceafă!
‎Lasă-mă pe mine prima! Stai!
‎- Fugi! ‎- Fug!
‎- Nu-mi spune să fug când fug! ‎- Aoleu, ne prind!
‎Londra, Anglia.
‎Jibran și Leilani au pierdut timp prețios ‎certându-se pe tema sistemului metric.
‎Mai rămân două etape.
‎Sunt ei în stare ‎să câștige milionul de dolari?
‎Conducem. Ți-am zis eu ‎că putem câștiga‎ Cursă în jurul lumii.
‎„De peste 50 de ani, entuziaștii se adună ‎în Hyde Park să comemoreze...”
‎Ce e?
‎Să-mi...!
‎Subtitrarea: Steliana Palade