Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- שלום, מה שלומך? -‬
‫- לא משהו. הכמות ירדה. -‬
‫- הם בקושי מטילים ביצים חדשות. -‬
‫- כמה יש לך? -‬
‫- 44.8 קילו קמח. -‬
‫- כמה הם שותים? -‬
‫- חמישה ליטרים. -‬
‫- תני להם עוד מים‬ ‫ותגדילי את כמות העשב הטרי. -‬
‫אמא?‬ ‫-כן?‬
‫כבר 8:43.‬
‫את לוקחת אותי לאימון כדורגל?‬
‫לורה!‬
‫לורה?‬ ‫-מה?‬
‫אחיך צריך שתקחי אותו לאימון,‬ ‫אחרת הוא יאחר.‬
‫בחייך, אמא, זה יום שבת.‬ ‫-אני עסוקה במעבדה.‬
‫בריאנד יבוא מאוחר יותר ועוד לא סיימתי.‬
‫היא אפילו לא עושה שום דבר.‬ ‫-לורה!‬
‫את לא יכולה ללכת מהר יותר?‬
‫הם התחילו בלעדיי.‬ ‫-כן, אני באה.‬
‫פנימה, החוצה, תשאירו את הכדור קרוב.‬ ‫תשלטו בכדור.‬
‫ותחזרו תכף. מצוין.‬
‫תסתכלו לפנים, תסתכלו לצדדים.‬
‫נסו לדמיין את המגרש.‬
‫מוזיקה קלאסית עובדת עם ארבה?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫שלומך טוב?‬ ‫-כן.‬
‫תרצה משהו לשתות?‬ ‫-לא, אני בסדר. תודה.‬
‫בדיוק צליתי קצת. תרצה לטעום?‬
‫זה?‬ ‫-כן.‬
‫אז קדימה.‬
‫זנגוויל.‬ ‫-קרוב.‬
‫זנגוויל ופפריקה.‬
‫לא רע, אה?‬
‫אני יכולה לעשות גם טעמים אחרים.‬
‫מה זה? ג'לי?‬
‫כן. הם טובעים אם אני לא מוציאה‬ ‫את כל הלחות.‬
‫כנ"ל לגבי שתייה, אז אני נותנת להם ג'לי.‬
‫כמה יש לך?‬
‫בינתיים ארבעה.‬
‫מה יש?‬
‫משהו לא בסדר?‬
‫את מבטיחה לי כמות של פי ארבעה כבר חצי שנה.‬
‫באמת?‬
‫זה מה שאמרתי?‬
‫למה לא אמרת לי בטלפון?‬
‫אני לא יכול לעבוד עם כל כך מעט.‬
‫תני לי הנחה, או שלא אקנה את זה.‬
‫בריאנד הגיע?‬
‫כן.‬
‫ו…?‬ ‫-ו…?‬
‫הוא לא לקח כלום. הוא צריך עוד.‬
‫אז מה תעשי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אל תספרי לאחיך, בסדר?‬
‫אני יכולה להשאיר אותך לסיים לבד?‬
‫כן.‬
‫תהיתי אם תוכל…‬
‫להלוות לי קצת כסף, עד סוף החודש.‬
‫כן, כמובן. אין בעיה. כמה את צריכה?‬
‫אני לא יודעת, לא הרבה, אבל…‬
‫חמש מאות, אם זה אפשרי.‬ ‫-כן, אין בעיה.‬
‫את לא רוצה יותר?‬ ‫-לא. אני אסתדר.‬
‫תוכל להשאיר את זה בינינו?‬
‫אל תדאגי. אני לא אומר מילה.‬ ‫-תודה.‬
‫טוב.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫היי, פסקל, מה שלומך?‬ ‫-נהדר.‬
‫יופי. תשמע.‬
‫כן. אני בסדר גמור.‬
‫תשמע, התקשרתי לשאול אם במקרה יש לך קולגות‬
‫שמחפשים לקנות קמח.‬ ‫-תלוי. איזה סוג של קמח?‬
‫ארבה.‬
‫בדיוק. עשיר בחלבון וכל זה. זה מוצר מעולה.‬
‫מה מחיר השוק כרגע?‬
‫כמה?‬
‫זה ממש נמוך.‬
‫אתה לא מכיר אף אחד ש…‬
‫טוב, זה נהדר.‬
‫תודה רבה.‬
‫את יכולה להדליק, בבקשה?‬ ‫-כן.‬
‫גסטון!‬ ‫-מה?‬
‫כבה את האור.‬
‫גם בחדר של לורה?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא רוצה להעמיס על הרשת.‬
‫סגרת את הדלת?‬ ‫-כן.‬
‫לא סיפרת לי על המשחק.‬
‫עדיין יש לו בעיה עם הנשימה.‬ ‫-עדיין?‬
‫המאמן שאל אותי שוב לגבי מחנה הכדורגל.‬
‫מה להגיד לו?‬
‫אני צריכה לחשוב על זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫את רעבה?‬ ‫-ככה.‬
‫אני יכולה להכין פסטה.‬
‫כן, כרגיל.‬
‫שלום לכולם, חזרתי עם סרטון חדש.‬
‫הפעם, אני אטעם‬
‫חביתית עשויה מארבה.‬
‫חביתית ארבה טעימה.‬
‫טעימה ופריכה.‬ ‫-נראה טעים מאוד.‬
‫עלינו להודות לאמא של לורה.‬
‫תודה, אמא חרגולית!‬ ‫-תודה, אמא חרגולית!‬
‫הנה!‬
‫איכס, זה מגעיל!‬
‫האתר יתורגם לכל מיני שפות.‬
‫אם אצליח לקבל יותר הזמנות,‬
‫נוכל להפסיק למכור בחנויות.‬
‫תני לי את הקופסה, בבקשה.‬
‫את יכולה להכניס את הקופסאות למכונית?‬
‫כן, בוס.‬ ‫-לורה.‬
‫אל תדברי אליי בטון הזה.‬ ‫-אמרתי "בסדר, אין בעיה".‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה תעשי לגבי השבוע?‬
‫לא יודעת. אסע באוטובוס.‬
‫החרגולים אכלו הכול.‬
‫לעזאזל, גסטון, די עם הגועל הזה.‬
‫למה לא הנחת ליבלת הזאת?‬
‫מישהו בא איתי?‬
‫טוב.‬
‫גסטון, תוכל לסגור את תא המטען?‬
‫תודה.‬
‫אני חוזרת תוך חמש דקות.‬
‫אני מתה מרעב.‬
‫לורה.‬
‫זה לא האידיוט הזה שם?‬
‫היי, חרגולית.‬ ‫-היי, אידיוט.‬
‫אידיוט? ממש קלאסה.‬
‫מה יש?‬ ‫-מה יש?‬
‫למה את באה הנה להציק לנו?‬
‫הסרטון שעשית עצבן אותי.‬ ‫-באמת?‬
‫היא רק התעצבנה בגלל הסרטון.‬ ‫לא אהבת את הארבה?‬
‫סתם צחקתי. לא כדי לעצבן.‬
‫היא לא צריכה להתעצבן, זה לא הולם אותה.‬
‫בכל מקרה, כולם יודעים…‬
‫שהיה לך קשה מאז שאמא שלך ירדה מהפסים.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫אחרי שאבא שלך מת מוקף בעיזים שלו.‬
‫בן זונה!‬ ‫-היי, תירגעי.‬
‫לורה, די!‬ ‫-תפסיקי. נו, תירגעי.‬
‫לורה!‬
‫עזוב אותי!‬
‫עזוב אותי.‬ ‫-לורה!‬
‫קווין, די! עזוב.‬ ‫-לורה!‬
‫זוז!‬ ‫-מספיק!‬
‫מספיק!‬ ‫-אני לא מפחד ממך.‬
‫תראה אותה. היא היסטרית.‬
‫אני אהרוג אותו!‬ ‫-תפסיקי.‬
‫אם תיגע בה שוב יהיה לך עסק איתי!‬
‫אז תטפלי בה.‬
‫יורד לי דם.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫נפצעתי בברך.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הוא אמר משהו על אבא.‬
‫לורה!‬
‫בוא. מה זה?‬ ‫-חוסם עורקים.‬
‫אתה רוצה שאסחב אותך?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫בוא. ננקה את הפצע הזה.‬
‫לעזאזל, איזה קור!‬
‫נמאס לי מהלוחות הסולריים המזורגגים האלה!‬
‫תירגעי, בסדר?‬ ‫-לך לא נמאס מהם?‬
‫ולך לא נמאס להשאיר את הדברים שלך על הרצפה?‬
‫אני חיה בבית משוגעים מזוין.‬
‫הוא מסריח, הוא מטונף,‬ ‫ואני אפילו לא יכולה להתקלח.‬
‫תראי איזה טינופת בכל מקום!‬
‫את לא חושבת שאת מגזימה?‬ ‫-לא, אני לא!‬
‫נמאס לי שכולם צוחקים עליי כאן!‬
‫לפחות העיזים לא גרמו לנו להיראות‬ ‫כמו משוגעים.‬
‫כשתירגעי נדבר במטבח.‬
‫שש מאות וחמישים?‬
‫לא.‬
‫אין סיכוי. אתה צוחק?‬
‫אני יכולה להשיג מחיר טוב יותר בחנות.‬
‫אני לא יכולה לרדת מ-950.‬
‫לא, 800 לא יילך. אני לא יכולה לרדת יותר.‬ ‫גם לי יש משפחה להאכיל.‬
‫אני אחשוב על זה ואחזור אליך.‬ ‫אני מחכה לעוד הצעות.‬
‫טוב, מצוין.‬
‫אחזור אליך. תודה.‬
‫הבאתי לך קרח. זה יעזור, לא?‬
‫תראי לי.‬
‫הוא לא ריחם עלייך.‬
‫איזה מנוול.‬
‫תחזיקי את זה שם חמש דקות,‬ ‫ותרגישי טוב יותר.‬
‫אשאיר את זה כאן.‬
‫אני חושבת שמצאתי מישהו בשביל ה-40 קילו.‬
‫מי?‬ ‫-אני לא מכירה אותו.‬
‫הוא ייקח הכול.‬
‫כמה נקבל על זה?‬
‫לא כמה שרציתי.‬
‫אם אמכור את כל מה שבמעבדה‬ ‫אוכל לנסות כיוון אחר.‬
‫נוכל להתחיל מחדש.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫כאן?‬ ‫-במקום אחר?‬
‫במקום שבו שלושתנו נהיה מאושרים.‬
‫יש לך רעיונות?‬
‫תוכלי להגיד לי אחר כך.‬
‫נמצא משהו.‬
‫כן.‬
‫אני צריכה לספר לקארים על החשמל.‬ ‫-אמא!‬
‫שוב יש הפסקת חשמל!‬ ‫-זה בסדר. אני באה!‬
‫הייתי באמצע משחק!‬
‫אני כבר חוזרת.‬ ‫-טוב.‬
‫אמא!‬ ‫-אני באה!‬
‫גסטון, אתה שם לב?‬
‫קדימה.‬ ‫-לא.‬
‫רגע. היא השתינה על הספה.‬
‫אוי, לא.‬ ‫-דוחה.‬
‫אני נשבע.‬
‫תוריד אותה.‬
‫בואי, הוגט.‬ ‫-תרדי.‬
‫תן לה צ'יפס. בואי, הוגט, תאכלי.‬
‫אוי, היא אוהבת אותי.‬
‫שחור! ואדום!‬ ‫-לא.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני כבר חוזרת.‬ ‫-ניצחתי!‬
‫אז תכתוב במחברת, בבקשה.‬
‫לא, תן לי!‬ ‫-די!‬
‫תשכחי מהאידיוט הזה.‬
‫לורה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-מה המצב?‬
‫את רוצה את המספר שלו או מה?‬
‫בשביל מה?‬ ‫-אז מה את עושה כאן?‬
‫אני עוזבת בעוד חודש.‬
‫אז מה?‬ ‫-אז מה?‬
‫לא אראה יותר את הפרצופים המכוערים שלכם.‬
‫אם את מחפשת רעיונות,‬ ‫בבריטניה אוכלים חביתיות.‬
‫לא אהבת?‬ ‫-טיפה דק מדי.‬
‫תוכלי לעבות אותו?‬
‫כן.‬ ‫-יגיעו אליי ברווזונים בקרוב.‬
‫כלומר, אני אסתדר.‬
‫למי לכתוב את הצ'ק?‬
‫מה?‬ ‫-הצ'ק. למי לכתוב אותו?‬
‫אני לא מקבלת צ'קים.‬ ‫-לא אמרת לי.‬
‫מצטערת, זה לא מתאים לי.‬
‫אוכל להעביר לך את הכסף דרך הקואופרטיב.‬
‫טוב, אז שיהיה צ'ק.‬
‫אז…‬
‫הבראר.‬
‫הבראר. ה-ב-ר-א-ר.‬
‫את יודעת…‬
‫לולא החבר שלך, לא הייתי קונה את זה.‬
‫סליחה?‬
‫אמרתי שלולא הוא, לא הייתי לוקח את זה.‬
‫שמעתי אותך בפעם הראשונה, אבל אני לא מבינה.‬
‫טוב, אני משלם מאתיים.‬
‫הוא משלם את השאר.‬
‫מי זה "הוא"?‬ ‫-החבר שלך.‬
‫יצרן היינות.‬
‫מאתיים עבור כל זה?‬
‫אני רק מאכיל ברווזים, גברתי.‬
‫מאתיים עבור כל זה, זה…‬ ‫-טוב…‬
‫זה די זול.‬
‫מה היא עושה, לעזאזל? היי!‬
‫את נורמלית?‬ ‫-כן!‬
‫אני לוקחת את זה בחזרה.‬ ‫-מה הבעיה שלך?‬
‫אני לא מוכרת לך כלום!‬ ‫-צאי החוצה!‬
‫כן, תעוף מכאן.‬
‫זה שווה יותר ממאתיים!‬
‫קדימה, גסטון, תמהר.‬
‫קדימה, תשפשף.‬
‫רגע.‬ ‫-תשטוף שוב, זה מלוכלך.‬
‫לא, זה לא.‬ ‫-יש שם כתם. זה מגעיל.‬
‫נו כבר. הוא ממש טיפש.‬
‫אמא, הוא אידיוט. ראית איך הוא שוטף כלים?‬
‫אמא, היא קראה לי אידיוט!‬
‫מה? ‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫את לא נראית ככה.‬
‫כן, אני בסדר. רוצים שאעזור?‬
‫כן.‬
‫הנה.‬
‫לפחות את מחייכת שוב.‬
‫החטטן נמצא בחצר.‬ ‫-שוב?‬
‫ג'קי!‬
‫אני אטפל בזה. תסיימו.‬
‫טוב.‬ ‫-איפה אתה, חבוב?‬
‫מר דוביבייה, אתה מחפש משהו?‬
‫לא, רק באתי לקחת את הכלב הזקן שלי.‬
‫זאת הפעם הרביעית החודש.‬
‫להתראות.‬
‫ג'קי!‬
‫בוא הנה. בוא.‬
‫קדימה. בוא.‬
‫למה נפנפת את הבחור שלי ככה?‬
‫רק רציתי לעזור.‬
‫לא ביקשתי עזרה.‬
‫אתה עוזר לי כבר שישה חודשים.‬
‫נו, אז מה?‬
‫אני גר לבד, אני אוכל מזון קפוא.‬
‫חוץ מזה, איפה הייתי לולא את וניקו?‬
‫מה אנשים אמרו כשעברתי הנה?‬
‫"הבחור השחום הזה, הוא נחמד,‬ ‫נחכיר לו שטח."‬
‫מה?‬
‫באמת האמנת בעסק הזה?‬ ‫-תפסיק.‬
‫בחייך. זאת שאלה רצינית.‬
‫ב-100 גרם של ארבה יש יותר חלבונים‬ ‫מאשר ב-150 גרם של בשר.‬
‫כן, אני יודע איך זה.‬
‫בקרוב לא יישאר מה לאכול.‬ ‫כולכם טיפשים מכדי להבין את זה.‬
‫את כבר לא רוצה לטפל בזקנים? להיות אחות?‬
‫הייתי סייעת של אחות. זה שונה.‬
‫מה קרה לזרוע שלך?‬
‫זה שום דבר. אני רק…‬
‫נכוויתי מהתנור.‬
‫טוב, אני צריכה ללכת.‬
‫נתראה בקרוב.‬
‫לעזאזל.‬
‫גסטון!‬
‫היי, כמעט שכחת את הסוודר שלך.‬
‫שמתי כאן הכול.‬
‫צרפתית, סוציולוגיה, אנגלית.‬ ‫-אין לי אנגלית היום.‬
‫תוכל לעבוד על זה בין השיעורים.‬ ‫-לא.‬
‫אמא, אין סיבה למהר. יש לנו הרבה זמן.‬
‫כן, ובגלל זה אתם מאחרים.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫אבל…‬ ‫קדימה!‬
‫ההסעה תגיע בכל רגע.‬
‫סיימת עם החלב?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה, גסטון, בוא נלך.‬
‫שיהיה לכם יום יפה.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫נתראה הערב.‬
‫להתראות.‬ ‫-כן.‬
‫אמא? איפה את?‬
‫אני למעלה.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני כבר באה.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, ואת?‬
‫כן, אני מניחה.‬
‫למה חזרת מוקדם כל כך?‬
‫אמרתי לך שלא היה משחק.‬
‫אה, כן, נכון.‬
‫אז אחכה לך למטה.‬ ‫-כן.‬
‫נו?‬
‫אני חושב שהדקה נגמרה.‬
‫הדקה נגמרה?‬
‫כן, בסדר. אז?‬
‫שישים ושמונה. זה טוב?‬
‫שישים ושמונה. זה טוב מאוד.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן. זה מושלם.‬
‫אתה חייב ללכת לישון.‬
‫בוא.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫מה קורה עם הארבה הלילה?‬
‫הם כמוך.‬
‫הם לא רוצים ללכת לישון.‬
‫לורה, מספיק עם הטלפון!‬
‫זה הרבה מקום, לא?‬
‫אני חייבת להפריד בין הנקבות לבין השאר.‬
‫בהתחלה שמתי את כולם ביחד וזה לא הצליח.‬
‫רק רגע… בסדר.‬ ‫-בסדר?‬
‫חכי.‬
‫עכשיו.‬
‫רגע.‬
‫זהירות.‬
‫טוב.‬
‫תודה.‬
‫מספריים?‬
‫תבחר.‬
‫קדימה, תמשכי.‬
‫אמא!‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫היי, גסטון.‬ ‫-היי.‬
‫וואו, מה זה?‬
‫למה שלא תשאל את אמא שלך?‬
‫מה זה?‬
‫אנחנו משתדרגים.‬ ‫-באמת?‬
‫למה?‬ ‫-נראה שהארבה התאוששו קצת.‬
‫וואו, מגניב!‬
‫אפשר לראות אותם?‬ ‫-אתה רוצה?‬
‫כן!‬
‫אני יכולה ללכת?‬ ‫-כן.‬
‫את רוצה לבוא?‬ ‫-לא.‬
‫בוא, אני אראה לך.‬
‫את בסדר, לורה?‬ ‫-כן.‬
‫את לא נראית ככה.‬ ‫-לא. אני בסדר.‬
‫לא, אני לא רוצה שתיכנס ככה.‬
‫בוא.‬ ‫-למה לא?‬
‫בוא הנה.‬
‫אתה לא יכול להיכנס לבוש ככה.‬
‫וואו!‬
‫הם לא גדולים יותר מקודם?‬ ‫-כן.‬
‫וואו.‬
‫איך עשית את זה?‬ ‫-נתתי להם פטרוזיליה.‬
‫פטרוזיליה?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, זה פועל.‬
‫אל תיכנס לשם בלעדיי, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫אפשר לשים חלק בוויווריום שלי?‬ ‫-בטח.‬
‫תודה.‬
‫טוב, לך תביא את הקופסה שלך.‬ ‫-כבר.‬
‫לורה.‬
‫ראית את זה?‬
‫תפסיק, גסטון.‬
‫הנה. ראית את זה, נכון?‬
‫מה יש לך?‬ ‫-למה שיקרת לי?‬
‫סליחה?‬ ‫-למה אמרת לי שאנחנו עוזבים?‬
‫אנחנו עוזבים?‬ ‫-טוב, כבר לא.‬
‫אבל לאן נלך?‬ ‫-אנחנו לא עוזבים.‬
‫אנחנו לא יכולים סתם לקום ולעזוב.‬ ‫-למה לא?‬
‫כי…‬
‫אני צריכה להחזיר את החובות שלנו.‬
‫אז תמכרי את החווה.‬
‫אנחנו לא מוכרים.‬ ‫למה את מדברת על זה מול אחיך?‬
‫זה יאמר שנכשלנו.‬
‫לא, זה יאמר שאת נכשלת.‬
‫אני לא שמה קצוץ על החווה הזאת, אמא.‬
‫כן?‬ ‫-כן, המקום הזה מצחין ממוות.‬
‫את מרוצה עכשיו?‬ ‫-למה את עושה את זה, לעזאזל?‬
‫למה אני עושה את זה?‬ ‫אני עושה את זה בשבילכם.‬
‫כי אתם צריכים לאכול,‬ ‫ללכת לבי"ס, לקנות בגדים.‬
‫אל תשקרי. לא אכפת לך מאיתנו.‬ ‫את לא יודעת מה אנחנו עושים כל היום.‬
‫את לא יודעת כלום, אז מה את…‬ ‫-תהיי בשקט!‬
‫זה לא יצליח.‬
‫את לא יכולה לבטוח בי לרגע אחד?‬
‫אתה בוטח בי?‬
‫קדימה.‬
‫לורה.‬
‫משהו לא בסדר?‬
‫ראית את השריגים?‬
‫הם קטנטנים. תראי…‬
‫חרא.‬
‫בקושי היה לנו גשם השנה. אני מקולל.‬
‫אז היין שלך לא יהיה טוב כרגיל?‬
‫לא, זה לא ישפיע על האיכות,‬ ‫אבל זה ישפיע על הכמות.‬
‫יש לי בחור שמוכן לקנות הכול.‬ ‫-הכול?‬
‫זה נהדר.‬
‫לא, זה לא נהדר בכלל.‬
‫אם הוא ירצה להוריד את המחיר בשנה הבאה,‬
‫לא תהיה לי ברירה אחרת,‬ ‫לא יהיו שווקים אחרים.‬
‫לא… זאת בעיה.‬
‫אני הולך לשוק האיכרים.‬ ‫-כן?‬
‫את רוצה דוכן לידי?‬ ‫-לא.‬
‫למה? מה התוכניות שלך?‬
‫קודם אבדוק אצל מגדל הברווזים שלך.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫מה לגבי הקמעונאי האורגני?‬ ‫-גמרתי עם זה.‬
‫אני אכין רק אוכל לבעלי חיים.‬ ‫-זאת עבודה קשה.‬
‫עבודת פרך.‬ ‫-אני אסתדר.‬
‫יש לך מה שאת צריכה?‬
‫כן.‬ ‫-את תצליחי לשרוד?‬
‫מה איתך?‬
‫אם לא יירד גשם, תצליח לשרוד?‬
‫אין לי ברירה.‬
‫טוב, כמעט סיימתי כאן.‬
‫תחכי לי?‬
‫אני קמה בחמש.‬
‫גם אני.‬
‫שלום.‬
‫אם את רוצה פואה גרה, אנחנו עוד לא פתוחים.‬
‫הכול תמורת 500.‬ ‫-הכול?‬
‫כמה יש כאן?‬ ‫-מאה וחמישים קילו.‬
‫באותה איכות כמו קודם?‬ ‫-טובה יותר.‬
‫הקמח מעובה יותר?‬ ‫-כן.‬
‫בפעם הבאה אל תארזי את זה‬ ‫בשקיות קטנות כאלה.‬
‫זו טרחה לאחסן את זה.‬
‫תשתמשי בשקים של חמישים קילו במקום.‬
‫הנה. יש לי רק 300 כרגע.‬
‫אל תיראי כל כך שמחה.‬
‫הבראר, עם ריש בסוף, כן.‬
‫כן.‬
‫כן, נכון.‬
‫שלושים ליטר, כן. שלושים ליטר של דם.‬
‫בדיוק.‬
‫אני אצטרך את זה מהר,‬
‫כדי שאוכל גם לשכור משאית בקירור.‬
‫טוב, אני אחכה. תודה.‬
‫גברת הבראר?‬ ‫-כן?‬
‫שלום.‬
‫הזמנת 30 ליטר?‬ ‫-כן.‬
‫אלה צרצרים?‬ ‫-ארבה.‬
‫בשביל מה?‬ ‫-אני מכינה קמח.‬
‫קמח?‬ ‫-כן.‬
‫וככה את מאכילה אותם?‬ ‫-כן.‬
‫לורה?‬
‫לורה!‬
‫אני חייבת לסיים עד סוף היום.‬ ‫תוכלי לצלות חלק?‬
‫אני אעבור בדואר אחר כך.‬
‫רוצה לבוא?‬
‫אם את רוצה שאבוא.‬
‫הוגט.‬
‫לאט.‬
‫לעזאזל.‬
‫איפה אמא שלך?‬ ‫-מבצעת משלוחים.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫סתם בודק מה נשמע.‬
‫למה אתה לא מתקשר?‬
‫את אף פעם לא עונה.‬
‫עברתי קודם ליד החממות.‬
‫הן די צפופות, אה?‬
‫באת לדבר על זה?‬
‫אני לא יודע. זה לא מדאיג אותך?‬
‫הם צורחים.‬
‫אז בסוף אתם לא עוזבים?‬
‫גסטון, לך מכאן.‬ ‫-למה?‬
‫תתחפף.‬
‫הוגט.‬ ‫-אמרתי לך לעוף!‬
‫בסדר!‬
‫איזה קרצייה.‬
‫לורה.‬
‫תפסיק.‬
‫הוגט!‬
‫לא!‬
‫אמא!‬
‫מה יש? מה קרה?‬
‫הארבה.‬ ‫-מה?‬
‫הם תקפו את הטנדר. והוגט נעלמה.‬
‫לאן היא הלכה?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫איפה אחותך?‬ ‫-אני לא יודע גם.‬
‫חייבים למצוא את הוגט.‬ ‫-תישאר כאן.‬
‫לורה!‬
‫מה?‬
‫מה את עושה?‬
‫אתה, לך הביתה.‬
‫תיכנס לבית.‬
‫תשמרי על אחיך!‬
‫מצאת אותה?‬ ‫-לא.‬
‫לא הצלחתי למצוא אותה.‬ ‫-חרא!‬
‫גסטון.‬
‫היא בטח לא התרחקה.‬
‫נחפש אותה יחד.‬
‫אל תדאג. היא תמיד חוזרת.‬
‫קרעת את החממה?‬
‫אף פעם לא היה אכפת לך מהעיזים.‬
‫הרסת את החממה שלי?‬
‫כן! נמאס לי מהחממות האלה!‬ ‫איך זה בתור תשובה?‬
‫לכי לחדר שלך. עכשיו!‬
‫אמא, תפסיקי!‬ ‫-תעזבי אותי!‬
‫תעזבי אותי!‬
‫תפסיקי! את מכאיבה לי!‬ ‫-אמא!‬
‫הוגט!‬
‫אתה רוצה לחפש ברגל?‬
‫הוגט!‬
‫מה קורה?‬
‫ישנת טוב?‬
‫אחיך התעורר?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-אני רוצה ששלושתנו נצא לפיקניק.‬
‫אין לך עבודה?‬ ‫ -כן, אבל…‬
‫זה כזה יום יפה.‬ ‫יהיה חבל לא ליהנות ממנו, לא?‬
‫תוכלי להעיר את אחיך אחרי ארוחת הבוקר?‬
‫תארזי בגד ים.‬
‫האגם קפוא.‬ ‫-אנחנו לא נוסעים לאגם.‬
‫שבעתם?‬
‫נשאר קצת אוכל, גסטון.‬
‫לא, תודה. אני מלא.‬
‫אכלתי יותר מדי.‬ ‫-לורה?‬
‫אני בסדר, תודה.‬
‫מתי מחנה הכדורגל שלך?‬
‫בשבוע הבא.‬
‫אתה עדיין מרגיש משונה כאן?‬ ‫-לא.‬
‫כן, הוא מרגיש.‬
‫אני לא.‬
‫למה את שואלת?‬
‫אולי אתקשר למאמן ואגיד לו שאתה הולך?‬
‫כן, מדהים.‬
‫רגע, את רצינית?‬
‫יש לך דופק מואץ או לא?‬ ‫-לא.‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫באמת? וואו.‬ ‫-כן.‬
‫אני הולך לשחות.‬
‫תרטיב קודם את העורף שלך.‬
‫טוב. לורה, את באה?‬ ‫-כן.‬
‫לא חם לך?‬
‫לא.‬
‫יש בריזה.‬
‫את לא נכנסת למים?‬
‫כן, אני הולכת.‬
‫את לא באה גם?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫היי, רוצה סופגניות?‬
‫בטח, למה לא.‬
‫היי, מה זה הקטנוע הזה?‬
‫היי, קארים.‬ ‫-לורה, מה נשמע?‬
‫אני בסדר. ואתה?‬ ‫-לא רע.‬
‫זה שלך?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫יש פתק על המפתח.‬
‫"קטנוע, לורה הבראר."‬
‫מצלצל מוכר?‬ ‫-נשמע מוכר, אבל…‬
‫אני לא מאמינה.‬ ‫-ברכותיי.‬
‫תודה.‬
‫אני רק השגחתי עליו.‬ ‫את צריכה להודות לאמא שלך.‬
‫זה הקטנוע שרצית, לא?‬ ‫-כן.‬
‫את לא שמחה? תעלי עליו.‬ ‫-כמובן שאני שמחה.‬
‫אני יכולה לצאת לסיבוב?‬ ‫-כן.‬
‫רגע, איך זה עובד?‬ ‫-אני אתן לך דחיפה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש. זהירות.‬
‫עכשיו?‬ ‫-קדימה!‬
‫בזהירות.‬ ‫-כן, אל תדאג.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫נו?‬
‫איך היין?‬
‫אני לא יודעת, הוא…‬
‫הוא טוב. כן.‬
‫זה הכול?‬
‫מה אתה רוצה שאומר?‬
‫מה זאת אומרת? מה אני רוצה שתאמרי?‬
‫הרבה דברים.‬
‫את יכולה לומר, "ברור שמי שייצר‬ ‫את היין הזה הוא בחור לעניין.‬
‫הוא השקיע בו את כל הלב שלו.‬
‫והמון תשוקה."‬
‫זו המהות של היין הזה.‬
‫זו הצעה שאני מציע לאנשים, לעולם.‬
‫וכשאנשים מקבלים אותו אליהם, זה משמח אותי.‬ ‫זה הכול.‬
‫זה די פשוט. את לא מרגישה את זה?‬
‫אני כן.‬
‫לא חם לך?‬ ‫-לא, קר לי.‬
‫באמת קריר.‬
‫עצור. אני מצטערת.‬
‫אני הולכת הביתה.‬ ‫-טוב.‬
‫הזמנתי 50 ליטר. כן.‬
‫הבראר. ה-ב-ר-א-ר.‬
‫מה זאת אומרת, אתה לא יכול?‬
‫אמרתי לך שאני לא מוצאת את הרישיון.‬ ‫מה תרצה שאעשה?‬
‫כן, אני יודעת שיש חברות ביטוח, תודה רבה.‬
‫ברשימת המתנה? מה אני אמורה לעשות?‬
‫אתה לא יכול פשוט למנוע מאנשים לעבוד.‬
‫הלו? זין. בן זונה מזוין!‬
‫גברתי?‬
‫תסלחי לי.‬
‫אנחנו לא בטוחים לגבי החממה השנייה.‬
‫איפה לשים אותה?‬
‫אני צריכה לעבור שם עם המכונית.‬
‫בוא נשים אותה כאן, מאחורי המשאית.‬
‫אבל מה לגבי העץ הזה?‬
‫נכרות אותו.‬
‫אמא, מה את עושה?‬
‫אמא, תפסיקי.‬ ‫-תישאר שם, גסטון.‬
‫לא, זה העץ של הוגט.‬ ‫-יש עוד עצים.‬
‫אמא, בבקשה!‬ ‫-אני לא רוצה שתיפגע.‬
‫לא, אמא. לא!‬
‫נקשור אותה שם!‬
‫לא, תכרתי עץ אחר.‬
‫תפסיקי!‬
‫שלום.‬
‫וואו.‬
‫לא האמנתי למרסיאק‬ ‫כשהוא אמר שאת ממשיכה להתרחב.‬
‫אז מה? זאת בעיה?‬
‫בדרך כלל זה סימן טוב, אבל את מפחידה אותם.‬
‫לא, תן לי.‬
‫אני מפריע לך?‬
‫מעכשיו בבקשה תתקשר אליי‬ ‫לפני שאתה מגיע.‬
‫אתה פשוט צץ פה פתאום.‬
‫ג'קי?‬
‫ג'קי!‬
‫היי, ג'קי.‬
‫בוא הנה!‬
‫אמא?‬
‫מה?‬
‫אני לא מוצא את ציוד הכדורגל למחנה.‬
‫חיפשת בכל מקום?‬
‫מה זה הריח הזה?‬ ‫-הם משילים את העור.‬
‫אני יכול לראות?‬ ‫-לא כרגע. אני עסוקה.‬
‫מי זה?‬
‫האיש של הברווזים.‬
‫האבא או הבן?‬
‫האבא, אבל הוא לא לבד.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫איך הולך?‬ ‫-לא הספקתי לאכול צהריים, אבל אני בסדר.‬
‫זה סימן טוב.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-גיום.‬
‫חבר מברימון. הוא בא לעזור לי להעמיס.‬
‫החווה שלו מונה 1,200 ראשים.‬
‫נכון?‬ ‫-טוב, אני לא לבד.‬
‫איך אומרים?‬
‫זה נוח, לא תופס יותר מדי מקום.‬
‫אמרת שיש לך 200 בכל חממה?‬
‫כן, 200 או 250, אבל אני יכולה יותר.‬
‫יש עוד מקום. אני יכולה להוסיף עוד.‬
‫ומאחור?‬ ‫-המעבדה נמצאת שם.‬
‫רוצה לראות?‬ ‫-בהחלט.‬
‫וחמש חולצות.‬
‫טוב…‬
‫אתה לא שמח שאתה הולך למחנה?‬
‫לא יודע.‬
‫זה יהיה נהדר.‬
‫אני לא רוצה לעזוב.‬
‫אתה מעדיף להישאר כאן?‬
‫לא נמאס לך?‬
‫טוב שאתה נוסע.‬
‫למה?‬
‫מה לעשות עם גסטון?‬
‫אפגוש אתכם שם.‬
‫גסטון!‬ ‫-מה?‬
‫בוא כבר, אנחנו נאחר.‬
‫למה היא לא עונה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫קח את המזוודה ועלה לאוטובוס.‬
‫היא אמרה שהיא באה?‬ ‫-גסטון.‬
‫היא אמרה או לא?‬ ‫-לא, גסטון. בבקשה.‬
‫היא כן אמרה, נכון?‬ ‫-היא מותשת.‬
‫קדימה, קח את המזוודה. תראה, הם עולים.‬
‫אני לא רוצה ללכת.‬ ‫-קדימה. אני אדאג לאמא. זה בסדר.‬
‫לא, אני רוצה להישאר איתך ועם אמא.‬ ‫-תעלה מיד על האוטובוס.‬
‫תפסיק להיות כזה תינוק!‬
‫אמא!‬
‫אמא?‬
‫לורה.‬
‫לורה, אני יכולה להיכנס?‬
‫- משהו לא בסדר עם אמא -‬
‫- תגיע -‬
‫- תגיע! -‬
‫וירז'יני?‬
‫היי.‬ ‫-מה אתה עושה כאן?‬
‫סימסתי לך. לא ענית.‬
‫לא קיבלתי את ההודעות.‬
‫את בסדר?‬
‫אני מנסה את הדבר הזה כבר שעה. הוא לא פועל.‬
‫את לבד? לורה בבית?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫תוכל לעזור לי? תחזיק את זה.‬ ‫אני רוצה לנסות פעם אחרונה.‬
‫נו? זה פועל?‬ ‫-לא.‬
‫זה תקוע.‬
‫טוב. לא משנה.‬
‫אטפל בזה מחר. זה ממילא לא פועל.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫וירז'יני!‬
‫מה הולך כאן?‬
‫לאט. אני מחזיק אותך.‬
‫תני לי להושיב אותך.‬ ‫-בסדר.‬
‫כאן, בסדר?‬
‫לעזאזל.‬
‫רגע, אני מחזיק אותך. זה בסדר.‬
‫תנשמי עמוק.‬ ‫-זה…‬
‫זה עבר. הכול בסדר.‬ ‫-הבהלת אותי.‬
‫זה בסדר.‬
‫בואי נלך לאכול משהו, בסדר?‬
‫לורה!‬
‫את יכולה לרדת, בבקשה?‬
‫וירז'יני, בואי.‬
‫שבי.‬
‫תכירו, זה מקרן הווידאו שלי.‬
‫זה הדבר הראשון שהתקנתי כשעברתי הנה.‬
‫מגניב, אה?‬
‫אבל יודעות מה?‬
‫יש לי רעיון.‬
‫נוכל לצפות בסרט בזמן שנאכל.‬
‫היי.‬
‫אני כאן.‬
‫לורה.‬
‫את יודעת שאת יכולה לבטוח בי.‬
‫תגידי לי מה קורה.‬
‫זה הארבה.‬
‫מה איתם?‬
‫זה לא יכול להימשך ככה.‬
‫מה זאת אומרת? מה לא יכול?‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-מה הסוד הגדול?‬
‫אין סודות, וירז'יני.‬
‫אנחנו רק מתעדכנים.‬
‫אז על מה דיברתם?‬
‫לורה?‬
‫על מה דיברתם?‬ ‫-על מה דיברנו?‬
‫תסתכלי על הבת שלך!‬
‫זה לא ברור?‬
‫לא?‬
‫עכשיו את צריכה לספר לי כמה דברים.‬
‫את צריכה לספר לי מה קורה. זה מגוחך.‬
‫טוב, מספיק.‬
‫תישארי ותדברי איתי!‬
‫לא, אמא, אני נשארת כאן!‬
‫היא לא עוזבת,‬ ‫ואת צריכה להסתכל טוב על עצמך!‬
‫את חתיכת בלגן!‬
‫בואי.‬
‫תעצרי.‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫זה דוחה.‬
‫ג'קי?‬
‫קארים?‬
‫מה יש?‬
‫קארים.‬
‫קארים!‬
‫לורה!‬
‫מה אמרת לו?‬
‫לורה, תפתחי את הדלת!‬
‫תפסיקי!‬
‫תני לי להיכנס.‬ ‫אני רק רוצה לדעת מה אמרת לו.‬
‫תפסיקי!‬ ‫-מה אמרת לו?‬
‫אמא?‬ ‫-לורה?‬
‫נו כבר.‬
‫אמא!‬
‫וירז'יני!‬
‫וירז'יני, בואי!‬
‫בואי איתי.‬
‫עזוב אותי!‬
‫-תסתכלי.‬
‫אמא!‬
‫לא הייתה לך זכות!‬
‫תפסיקי! זה נגמר!‬
‫תעצרי!‬ ‫-תפסיק. קארים, תפסיק!‬
‫אמא!‬
‫תפסיק!‬
‫וירז'יני!‬
‫בואי!‬
‫תיכנסי לבית!‬
‫תסגרי את החלונות למעלה! מהר!‬
‫כבי את האורות!‬
‫כבי הכול!‬
‫לורה!‬ ‫-קארים!‬
‫לורה, תסגרי את הדלת! תשכבי במדרגות!‬
‫אמא!‬
‫לורה!‬
‫אמא!‬
‫לורה!‬ ‫-אמא!‬
‫לורה!‬
‫אמא!‬
‫לורה!‬
‫אמא!‬
‫לורה!‬
‫אמא!‬
‫תרגום כתוביות: ליאור הדר‬